Справа № 369/9790/13-ц
Провадження № 2/369/431/16
РІШЕННЯ

Іменем України

04.10.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Рябець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно, посилаючись на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2013 року, по справі № 2-111/13 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь банку заборгованість у сумі 112 045,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13 лютого 2013 року становить 895 253 грн. 70 коп..

26 квітня 2013 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-111/12, виданого Голосіївським районним судом м. Києва.

05 вересня 2013 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

11 вересня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року, а також будь-яких додаткових договорів до нього, між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 03-2/7367-І, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю майно, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, а саме: садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: садового будинку 1991 року побудови, побудованого з цегли, що позначений на плані літерою А, загальною площею 96,0 кв.м. вартістю 54 422 грн., вбиральні, побудованої з дерева, що позначена на плані літерою Б, вартістю 564 грн., підп. стінки, побудованої з б/бетону, що позначена на плані цифрою 1, вартістю 299 грн., огорожі з металевої сітки, що позначена на плані цифрою 2, вартістю 2 432 грн., що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11 вересня 2007 року з ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 5909, в Державному реєстрі правочинів 11 вересня 2007 року за № 2338518, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «БТІ» 18 липня 2007 року за № 15279514, право власності на садовий будинок зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 8682636; земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0438 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, адміністративні межі Тарасівської сільської ради, садове товариство «Вишневий», та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Державного акта на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого Києво-Святошинською РДА, що буде належати іпотекодавцю в майбутньому на праві власності, яке виникне в майбутньому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 11 вересня 2007 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 5915 та в Державному реєстрі правочинів 11 вересня 2007 року № 2338342.

В ході проведення вищезазначеного виконавчого провадження було з'ясовано, що садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який передано в іпотеку, зруйновано, а на його місці побудовано новий будинок.

У відповідності до умов п. 4.4 іпотечного договору та вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право прийняти предмет іпотеки у власність, в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи викладене, позивач ПАТ «Універсал Банк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки: на земельну ділянку та будинок, відповідно до договору іпотеки № 03-2/7367-І від 11 вересня 2007 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності за ПАТ «Універсал банк» в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року, заборгованість по якому згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва № 2-111/13 від 13 лютого 2013 року становить в сумі 112 045,92 доларів США, що еквівалентно 895 253,70 грн., а також стягнути понесені судові витрати в сумі 3 441 грн..

У судовому засіданні від 16 жовтня 2014 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено Службу у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації.

У судовому засіданні від 05 листопада 2014 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Універсал Банк» позов підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації не з'явився, суду надано заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року про надання кредиту у сумі 109 000 доларів США, з терміном повернення кредиту до 10 вересня 2037 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом.

11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 03-2/7367-П, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником його зобов'язання за кредитним договором № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року.

Згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2012 року, позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборговнаості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 112 045,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13 лютого 2012 року становить 895 253 грн. 70 коп..

Як вбачається з матеріалів справи 11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 03-2/7367-І, відповідно до умов п. 1.1. якого даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року, а також будь-яких додаткових договорів до нього, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого останній зобов'язаний до 10 вересня 2037 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 109 000 доларів США, проценти за користування кредитними коштами, комісії, неустойки та інші штрафні санкції, а також інші платежі, передбачені кредитним договором та/або даним договором, в тому числі витрати понесені іпотекодержателем у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, збитків, завданих поушенням умов кредитного договору та/або даного договору.

Відповідно до умов п. п. 1.2. - 1.2.2. іпотечного договору за даним договором іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором наступне майно, а саме: садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: садового будинку 1991 року побудови, побудованого з цегли, що позначений на плані літерою А, загальною площею 96,0 кв.м. вартістю 54 422 грн., вбиральні, побудованої з дерева, що позначена на плані літерою Б, вартістю 564 грн., підп. стінки, побудованої з б/бетону, що позначена на плані цифрою 1, вартістю 299 грн., огорожі з металевої сітки, що позначена на плані цифрою 2 та з, вартістю 2 432 грн., що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11 вересня 2007 року з ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 5909, в Державному реєстрі правочинів 11 вересня 2007 року за № 2338518, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «БТІ» 18 липня 2007 року за № 15279514, право власності на садовий будинок зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 8682636; земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0438 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, адміністративні межі Тарасівської сільської ради, садове товариство «Вишневий», та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Державного акта на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого Києво-Святошинською РДА, що буде належати іпотекодавцю в майбутньому на праві власності, яке виникне в майбутньому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 11 вересня 2007 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Федотовою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5915 та в Державному реєстрі правочинів 11 вересня 2007 року № 2338342. Іпотекодавець гарантує, що на протязі 365 календарних днів одержить державний акт на право власності на земельну ділянку, що є предметом іпотеки за цим договором, на протязі 30 календарних днів технічний паспорт на садовий будинок, що є предметом іпотеки за даним договором, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, за яким підтверджується реєстрація за іпотекодавцем права власності на садовий будинок, що є предметом іпотеки за цим договором, та передасть заставодержателю оригінали цих документів. Іпотека за цим договором поширюється на всі поліпшення та/або переобладнання предмета іпотеки, що можуть бути здійснені іпотекодавцем, третіми особами, після укладення цього договору. Предмет іпотеки передається іпотекодавцем в іпотеку разом зі всіма його приналежностями.

Відповідно до умов п. 1.3. договору іпотеки сторони оцінили предмет іпотеки у 552 860,00 грн., з яких вартість частини предмету іпотеки, визначеної в п. 1.2.1 цього договору становить 483 441 грн., вартість частини предмету іпотеки, визначеної в п. 1.2.2. даного договору становить 69 419 грн..

Відповідно до умов п. 4.1. договору іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем кредитного договору та/або даного договору, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 4.2., п. 4.2.6 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки якщо іпотекодавець не виконує та/або неналежним чином виконує умови даного договору та/або кредитного договору.

Відповідно до умов п. 4.3. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено, що вказаний садовий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу садового будинку, укладеного 11 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5909.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, Федотовою О.В. зареєстрованого в реєстрі за № 5915, ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0438 га (багаторічні насадження), кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в адміністративних межах Тарасівської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області, садове товариство «Вишневий».

На виконання вимог ухвали від 09 грудня 2014 року про витребування доказів до суду надані відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належності ОСОБА_1 на праві власності будинку АДРЕСА_1. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо суб'єкта, датовану 25 грудня 2014 року, вбачається, що згідно інформаційної довідки Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області відносно ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, датованого 04 лютого 2015 року, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно ОСОБА_1 відсутні.

Згідно наявного в матеріалах справи копії технічного паспорта на садовий будинок АДРЕСА_1, виданого Києво-Святошинським Бюро технічної інвентаризації, інвентарний № 67, реєстровий номер № 28, складеного станом на 12 липня 2007 року, власником вказаного судового будинку (дача) вказано ОСОБА_4, що належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення Тарасівської сільської ради 25.11.2004 року № 119.

Відповідно до п. 5 Висновку Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України від 01 лютого 2014 року, зазначено, що за нормами ч. 3 ст. 5 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

В позовній заяві позивач зазначає, що садовий будинок АДРЕСА_1, який переданий ОСОБА_1 в іпотеку згідно іпотечного договору № 03-2/7367-І, зруйновано, а на його місці побудовано новий будинок.

У судовому засіданні представник відповідача також підтвердив, що на даний час садовий будинок НОМЕР_3, який є предметом іпотеки, знищений, а на його місці побудований новий будинок.

Звернувшись з позовом до суду, позивач ПАТ «Універсал банк» посилається на те, що відповідно до умов п. 4.4. договору, банк, як іпотекодержатель, має право прийняти предмет іпотеки у власність в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно п. 4.4. договору іпотеки реалізація предмету іпотеки здійснюється іпотекодержателем, державним виконавцем чи комісіонером одним із наступних способів за вибором іпотекодержателя шляхом прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателя в порядку вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому, це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно якого сторони домовились, що вартість предмета іпотеки не може бути нижчою від експертної оцінки майна, проведеної не пізніше, ніж за три місяці до моменту прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателем.

Відповідно до вимог ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Вимогами ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до припинення дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Пунктом 4.4. договору іпотеки від 11 вересня 2007 року передбачене застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи Іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки .

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За правилами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом із тим ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі).

Задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на майно за положеннями ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено лише в порядку позасудового врегулювання спору.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов договору іпотеки № 03-2/7367-І від 11 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1, сторонами було погоджено застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя в разі порушення умов зобов'язань.

У наданих суду поясненнях представник позивача суду пояснив, що банк скористався своїм право та на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на іпотечне майно, який передбачений договором та не заборонений Законом України «Про іпотеку», а саме шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Як вбачається з умов договору іпотеки від № 03-2/7367-І від 11 вересня 2007 року іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателем в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Однак, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено у відповідності до норм ст. ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів, що передбачено ч. 1 ст. 328 ЦК України.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, яка регулює порядок визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Верховний Суд України, розглядаючи 30 березня 2016 р. справу № 6-1851цс15 про звернення стягнення на предмет іпотеки, висловив свою правову позицію, в якій зазначив, що при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

До матеріалів справи долучено копію постанови державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Євко І.В. про відкриття виконавчого провадження від 19 січня 2015 року за № 46101795 щодо виконання виконавчого напису № 2781, виданого 11 грудня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення на садовий будинок НОМЕР_3 загальною площею 96,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, що призначена для ведення садівництва, площею 0,0438 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_1 для задоволення вимог ПАТ «Універсал банк» в розмірі 542 425 грн. 50 коп..

З вищевикладеного вбачається, що позивач ПАТ «Універсал банк», скориставшись своїм правом, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М. для задоволення своїх вимог за кредитним договором № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року за рахунок заставного майна згідно договору іпотеки № 03-2/7367-І від 11 вересня 2007 року. Вказаний виконавчий напис нотаріуса був пред'явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області.

Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року передбачено, що у разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Універсал банк» пояснив, що банк дійсно звертався до приватного нотаріуса з вимогою видати виконавчий напис на звернення стягнення на іпотечне майно, однак наразі йому, як представнику позивача, невідомо чи виконаний вказаний виконавчий напис нотаріуса.

Слід зазначити, що з метою захисту своїх інтересів, як кредитодавця ПАТ «Універсал банк» звернувся до суду для захисту своїх порушених прав та просив в рахунок часткового погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки згідно укладеного договору іпотеки, і в той же час державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ відкрито виконавче провадження про виконання виконавчого напису нотаріуса щодо задоволення вимог ПАТ «Універсал банк» за договором № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року за рахунок заставного майна за договором іпотеки № 03-2/7367-І від 11 вересня 2007 року.

Однак, наявність виконавчого напису нотаріуса за відсутності реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами. В даному випадку відповідачем не надано належним доказів на підтвердження того, що виконавчий напис нотаріуса на час розгляду справи в суді виконано, що може призвести до фактичного подвійного стягнення заборгованості з боржника шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також слід зазначити, що позивач, звертаючись з даним позовом до суду ненадав розрахунку наявної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року, а лише посилався в позовній заяві на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року солідарно стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 загальну суму заборгованості за вказаним кредитним договором, яка становить 112 045,92 грн..

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13).

Відповідно до вимог п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником чи іпотекодавцем порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал банк» за кредитним договором № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року на час звернення з позовом до суду. До матеріалів справи позивачем долучено копію рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, однак суду неможливо було встановити наявну заборгованість відповідача за кредитним договором № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року на час розгляду справи в суді.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майноне підлягають задоволенню.

Керуючись п. п. 9, 37, 39, 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , ст. ст. 1, 3, 5, 6, 7, 15, 17, 18, 33, 35, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 11, 335, 376, 526, 546, 575, 589-591 Цивільного кодексу України, ст. 60, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей та сім»ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.