Справа № 645/280/16-ц
Провадження № 2/645/851/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Сілантьєвої Е.Є.

при секретарі - Момот О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноспецсервіс» про відшкодування шкоди у порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

ПАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнили, про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ТОВ «Техноспецсервіс» на користь позивача грошових коштів в розмірі понесених витрат в сумі 15008 грн. 00 коп. та судових витрат по справі в розмірі 1378,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.01.2014 р. між ТОВ «Техноспецсервіс» та ПАТ «СК «ПЗУ Україна», був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс ЦВ) № АІ/6253543, забезпечений транспортний засіб «Краз-256» державний номер НОМЕР_1. Відповідно до Договору (поліс ЦВ) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов'язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. 09.09.2014 р. в м. Харкові по пр. Московському, 281/1 ОСОБА_1 при початку руху не впевнився що це буде безпечно, в результаті чого обірвав огорожу електромережі та заподіяв матеріальні збитки. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.10.2014 р. ОСОБА_1 визнано винним в настанні ДТП. Також вказаною постановою встановлено, що ДТП сталося з вини відповідача, внаслідок його власної необережності, крім того після вчинення ДТП він покинув місце скоєння ДТП. При розгляді матеріалу, що надійшов з УДАІ ГУМВС України в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 124 та ст. 122-4 КУпАП, ОСОБА_1 у судовому засіданні погодився з протоколами про адміністративне правопорушення, факт вчинення правопорушення визнав та щиро розкаявся. Також позивач зазначив, що до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернувся потерпілий з Заявою про настання страхового випадку, яка є страховим випадком відповідно до умов полісу страхування № АІ/6253543. На підставі Страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із Акту приймання виконаних будівельних робіт за вересень та Розрахунку № 1-2 загальновиробничих витрат до акту за вересень, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого, в розмірі 15 008,00 грн., що підтверджується платіжним Дорученням № 1850 від 09.04.2015 р.

Відповідно пп. «В» п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій стороні КП «Міськелектротранссервіс» в розмірі 15008 грн. 00 коп., в зв*язку з чим, позивач просив стягнути вказану суму в порядку регресу з відповідача, а також відшкодувати судові витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача ТДВ «Інтер-Ріск Україна», в особі головного юрисконсульта Лигіна В.В., у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити. Також надали письмові пояснення згідно яким - згідно норм чинного законодавства кожна особа має довести ті обставини на які посилається, відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, ЗАВДАНОЇ джерелом підвищеної небезпеки» у спорах, що виникають із відносин відшкодування шкоди, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи, а також з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 ЦПК при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа. Згідно узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках, для визначення питання, чи підлягає відшкодуванню відповідачем у справі завдана ДТП шкода і в якому розмірі, судам слід ретельно перевіряти докази, що підтверджують вину учасників події - матеріали перевірки органів ДАІ, вироки судів у кримінальних справах та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, висновки товарознавчих експертиз, звертати увагу на умови договорів страхування транспортних засобів та автоцивільної відповідальності їх власників, акцентувати увагу на зазначені в договорах страхування інформації про вигодонабувача та ліміт відповідальності страховика, за наявності фактів, що підтверджують вину всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, визначити частину вини кожного з них шляхом повного та всебічного з*ясування всіх обставин справи та відповідно до цих часток розраховувати розмір відшкодування. Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (п.1 ст. 1187 ЦК України, відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином за останньою відомою адресою мешкання, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи (а.с. 59, 68-69, 75-76), причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник відповідача ТОВ «Техноспецсервіс» - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов в частині стягнення з підприємства коштів не визнав та зазначив, що у 2014 році директор ТОВ «Техноспецсервіс» не приймав наказ про прийняття на роботу відповідача ОСОБА_1 та/або будь-який інший наказ щодо його працевлаштування. Відповідач ОСОБА_1 не був прийнятий на роботу до ТОВ «Техноспецсервіс» та не виконував трудові обов'язки станом на дату події ДТП - на 09.09.2014 року. Крім того відповідач ОСОБА_1 не подавав (не надавав) заяву про прийом на роботу, йому не було запропоновано укласти трудовий договір і такий трудовий договір не був підписаний. Таким чином відповідач ОСОБА_1 на дату події ДТП (на 09.09.2014 року) не був прийнятий на роботу до ТОВ «Техноспецсервіс» та не виконував трудові обов'язки. Крім того, відповідач ОСОБА_1 і до цієї дати, і пізніше ніколи не працював в ТОВ «Техноспецсервіс», трудовий договір з ним ніколи не укладався.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, врахувавши пояснення сторони позивача та ТОВ «Техноспецсервіс», дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає необхідним зазначити наступне.

В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що 10.01.2014 р. між ТОВ «Техноспецсервіс» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс ЦВ) № АІ/6253543, забезпечений транспортний засіб «Краз-256» державний номер НОМЕР_1. За цим Договором (поліс ЦВ) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов'язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування, згідно якого позивач зобов'язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором.

Об'єктом страхування по вказаному договору є майнові інтереси, зв'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2. Згідно умов даного договору Позивач зобов'язаний у випадку настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування власнику автомобіля НОМЕР_2. Згідно умов даного договору страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується договором.

09.09.2014 року близько 06:30 год. гр. ОСОБА_1 по пр. Московському 281/1 в м. Харкові керуючи автомобілем марки "Краз" державний номерний знак НОМЕР_3 при початку руху не впевнився що це буде безпечно, в результаті чого обірвав огорожу електромережі, заподіяні матеріальні збитки. Крім того, гр. ОСОБА_1 09.09.2014 року близько 06:30 год. по пр. Московському, 281/1 в м. Харкові покинув місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Постраждалих не має.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.10.2014 року встановлено що ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1, який порушив вимоги п. 10.1, 2.10 Правил дорожнього руху України. Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 (чотириста двадцять п'ять) грн. Постанова набрала законної сили 11.11.2014 р. та оскаржена не була (а.с. 9-10).

Відносно іншого водія протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався, порушень ним Правил дорожнього руху України встановлено не було.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2014 р. до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернувся потерпілий - КП «Міськелектротранссервіс» з заявою про настання страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ; Авто КАСКО та ЗК, яка є страховим випадком відповідно до умов полісу страхування № АІ/6253543. Відповідно до зазначеної заяви, власником автомобіля марки "Краз" державний номерний знак НОМЕР_3 є ТОВ «Техноспецсервіс».

Позивач на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 09.09.2014 р. та Акту приймання виконаних будівельних робіт за вересень та Розрахунку № 1-2 загальновиробничих витрат до акту за вересень, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого, в розмірі 15 008,00 грн., що підтверджується платіжним Дорученням № 1850 від 09.04.2015 р.

На підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

17.09.2015 року № 1549/2015-03/ИР на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено регресну вимогу по справі № 1549/2015, однак відповідач у добровільному порядку не відшкодував заподіяну шкоду..

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N 1961-IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально.

Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону N 1961-IV, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. У заяві про виплату страхового відшкодування має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) назва (для юридичної особи), прізвище, ім'я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків, г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована та потерпілих; ґ) обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу, та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства; д) розмір шкоди; е) підпис заявника і дата подання заяви.

Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фізичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У абз. 1 і 2 п. 6 ППВСС України № 4 вказано, що Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Судом вивчалися надані ТОВ «Техноспецсервіс» штатний розклад ТОВ «Техноспецсервіс» на 2013 рік, діючий і в 2014 році та журнал реєстрації наказів по кадрам по ТОВ «Техноспецсервіс» (засвідчений витяг) за 2014 р., згідно яким підтверджується, що у 2014 році директор ТОВ «Техноспецсервіс» не приймав наказ про прийняття на роботу відповідача ОСОБА_1 та/або будь-який інший наказ щодо його працевлаштування. Відповідач ОСОБА_1 не був прийнятий на роботу до ТОВ «Техноспецсервіс» та не виконував трудові обов'язки станом на дату події ДТП - на 09.09.2014 року. Крім того відповідач ОСОБА_1 не подавав (не надавав) заяву про прийом на роботу, йому не було запропоновано укласти трудовий договір і такий трудовий договір не був підписаний. Таким чином відповідач ОСОБА_1 на дату події ДТП (на 09.09.2014 року) не був прийнятий на роботу до ТОВ «Техноспецсервіс» та не виконував трудові обов'язки (а.с. 176-179).

Відповідно п. а ст. 1.1 ст. 38 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У ході судового розгляду, суду не надано жодних документів, які підтверджують правову підставу керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Краз-256» державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фізичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Враховуючи те, що згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, ПАТ «СК «ПЗУ Україна» придбало по відношенню до ОСОБА_1 право вимагати відшкодований збиток завданий КП «Міськелектротранссервіс».

Стороною відповідача ТОВ «Техноспецсервіс» надано докази про відсутність правових підстав перебування відповідача ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди 09.09.2014 року у трудових відносинах з ТОВ «Техноспецсервіс».

З урахуванням вищезазначеного, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, які є у матеріалах справи.

Таким чином, відповідно до ст.1166 ЦК України з відповідача ОСОБА_1. на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 15008,00 грн. як відшкодування витрат, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

В частині стягнення з ТОВ «Техноспецсервіс» страхового відшкодування, суд відмовляє в задоволенні зазначених вимог, в зв*язку з тим, що під час скоєння ДТП ОСОБА_1. не виконував трудові обов'язки, тому шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 257, 258, 261, 993, 1166 ч.1, 1187 ч.2, 1188 ЦК України, ст.ст. 25, 26, 27, 33, 35 Закону України „Про страхування" України, ст.ст. 10, 11, 27,60 209, 212-215, 229 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ПЗУ Україна» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (НОМЕР_4) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ПЗУ Україна» грошові кошти в розмірі понесених витрат у сумі 15008 (п*ятнадцять тисяч вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (НОМЕР_4)на користь Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ПЗУ Україна» суму сплаченого судового збору у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.. 00 коп.

В іншої частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ -