Справа № 405/6890/16-ц
Провадження №2-з/405/26/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року. Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.,

розглянгувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницький заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу фіктивним та недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просили визнати договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Шевченка, 26, к.37 від 01 березня 2005 року фіктивним, а також визнати договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Шевченка, 26, к.37 від 01 березня 2005 року недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину, зазначаючи на обгрунтування позовних вимог, що у 1999 році ними (позивачами) була придбана квартира в АДРЕСА_1, яка в подальшому, на підставі фіктивної угоди - договору купівлі-продажу, в березні 2005 року була продана рідній сестрі позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 Зазначили, що проживали та продовжують проживати у вказаній квартирі, оплачують комунальні послуги, виконують ремонтні роботи, тим самим здійснюється фактичне користування квартирою у розумінні ст.ст.317, 319 ЦК України.

Крім того, позивачами була подана також заява про забезпечення позову, в якій останні просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходииться в АДРЕСА_2, з метою збереження майна та гарантуванн яреальної можливості захисту своїх прав, зазначивши на обгрунтування заяви, що відповідач має намір відчужити квартиру, у зв»язку з чим продаж квартири унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2016 року відкрито провадження по зазначеній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

Крім того, відповідно до п.1 роз»яснень пленуму Верховного Суду України, викладені в постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження в ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позивач ОСОБА_1, який є також представником позивача ОСОБА_2, та в його (позивача ОСОБА_1В.) інтересах представник в судовому засіданні заяву про забезпечення позову підтримали, просили задовольнити, крім того, зазначили, що в позові оскаржується право власності на спірну квартиру №37, яка знаходиться в будинку №26 по вул.Шевченка у м.Кіровограді, а також вказували на наявність ризиків того, що відповідач може відчужити спірну квартиру, про що зазначалося у поданій раніше заяві про забезпечення позову, на теперішній час зазначені ризики об»єктивно реалізовані, оскільки відповідач вчинила відчуження спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 27 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №1410, у зв»язку з чим, вважають за необхідне вжити заходи забезпечення позову з метою недопущення подальшої передачі квартири третім особам та збереження майна задля гарантування реальної можливості захисту своїх прав. Крім того, зазначили, що мають намір під час судового розгляду справи за їх позовом, заявляти клопотання про залучення до участі в справі в якості відповідача ОСОБА_5, якій було відчужено відповідачем по справі ОСОБА_3 спірну квартиру.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 подала заяву за вх.№ 32680 від 26 грудня 2016 року про розгляд заяви про забезпеченння позову у відсутність сторони відповідача, просила відмовити в її (заяві про забезпечення позову) задоволенні, зазначивши на обгрунтування заперечень, що предметом даного спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, при цьому, з заяви про забезпечення позову не вбачається, яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливими викоконання рішення суду, враховуючи той факт, що предметом позову не є визнання права власності на квартиру. Також зазначила, що на дани йчас власником квартири є ОСОБА_5, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 27 вересня 2016 року №1410, яка не є стороною по справі.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та в його інтересах представника, враховуючи подані заперечення на заяву про забезпечення позову представника відповідача, зваживши доводи, викладені в заяві про забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, при цьому забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, при цьому зазначені обставини та докази їм повинні бути викладені заявником в заяві про забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений, серед інших визначених зазначеною статтею видів забезпечення позову, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, при цьому згідно з ч.3 зазначеної статті, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення позову відповідав предмету позову.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

З заяви позивачів про забезпечення позову вбачається, що позивачами обрано вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 (м.Кропивницькому).

Необхідність вжиття забезпечення позову обраним вище способом, в заяві позивачі зазначили про наміри відповідача відчужити вищевказане майно, що, в свою чергу, унеможливить виконання рішення суду. Крім того, на час розгляду заяви про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 зазначив, що відповідач відчужила зазначену квартиру 27 вересня 2016 року третій особі своїй доньці ОСОБА_5

Також встановлено, що предметом позову позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 є визнання договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Шевченка, 26, к.37 від 01 березня 2005 року фіктивним, а також визнання договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Шевченка, 26, к.37 від 01 березня 2005 року недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину.

З аналізу положень статей 151, 152 ЦПК України слідує, що арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача).

Умовою застосування заходів забезпечення позову, в т.ч. і виду забезпечення позову арешт майна, є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні і тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися належним йому майном з метою ухилення від виконання судового рішення на стадії його виконання виконавчою службою.

Під час судового розгляду заяви про забезпечення позову, судом також встановлено, що 27 вересня 2016 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №1410, ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_5, право власності на яку (квартиру) зареєстровано за останньою в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене вище, керуючись наведеними нормами процесуального права та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з предмету та підстав позову, суб»єктного складу сторін по справі, приймаючи також до уваги, що позивачами належним чином не обгрунтовано в заяві про забезпечення позову те, чи спроможний обраний ними вид забезпечення позову накладення арешту на майно, забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі можливого задоволення позову, виходячи при цьому із заявлених позивачами позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Шевченка, 26, к.37 від 01 березня 2005 року фіктивним, а також визнання договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Шевченка, 26, к.37 від 01 березня 2005 року недійсним, приймаючи також до уваги роз»яснення Пленуму Верховоного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, за якими якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання фіктивного правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків, на підставі чого, суд вважає, що обєктивні підстави за наявності яких невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду відсутні, в звязку з чим, в задоволенні заяви позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.151, 153, 293, 294 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу фіктивним та недійсним, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі протягом пяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. ОСОБА_6