УХВАЛА

Справа № 564/2362/16-ц

23 грудня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Левчук В.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №564/2362/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 09.12.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з заявою про забезпечення позову у справі №564/2362/16-ц шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, із забороною відчуження.

Обґрунтовуючи подану заяву, зазначає, що 23.12.2016 р. ним подано позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 09.12.2016 р. в сумі 54000 грн. На думку заявника, ОСОБА_2 має змогу вільно відчужити належне йому майно з метою ухилитися від цивільно-правової відповідальності, що у разі задоволення позову може утруднити або взагалі унеможливить виконання рішення суду. Також, зазначає, що невиконання відповідачем своїх зобовязань ставить позивача у вкрай тяжке матеріальне становище.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити в повному обсязі, враховуючи наступне.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Позивачем не надано суду доказів на обґрунтування припущення, що відповідач має намір відчужити належне йому майно з метою ухилитися від цивільно-правової відповідальності.

Також, позивач не надав суду доказів наявності у відповідача будь якого рухомого та нерухомого майна, на яке можливо було б накласти арешт на момент звернення з позовом. Крім того, не вказав на яке саме майно потрібно накласти арешт, його місцезнаходження та вартість майна, на яке він просить накласти арешт.

Згідно із ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За вказаних обставин, суд не може оцінити співмірність вимог позивача про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача з розміром позовних вимог.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151-153, 208, 209, 210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №564/2362/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 09.12.2016 р. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_3