Ухвала

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Житомирський військовий лісгосп» про стягнення заробітної плати, за касаційними скаргами ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 05 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся із позовом до суду, в якому просив стягнути з ДП «Житомирський військовий лісгосп» заборгованість із заробітної плати за відпрацьований робочий день 08 січня 2013 року.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто із ДП «Житомирський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_4 113 грн 71 коп. заборгованості із заробітної плати без врахування податків та обов'язкових платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 05 травня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Також ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 05 травня 2016 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений за угодою сторін 08 січня 2013 року, заробітна плата за останній робочий день виплачена не була.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав наступне.

ОСОБА_4 з 11 жовтня 2011 року працював на посаді лісничого Корбутівського військового лісництва.

18 вересня 2012 року ОСОБА_4 написав заяву про надання йому чергової відпустки з 19 вересня 2012 року та просив звільнити його з роботи в останній день відпустки.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 18 вересня 2012 року № 134-т ОСОБА_4 надано відпустку з 19 вересня до 13 листопада 2012 року.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 18 вересня 2012 року № 90-к ОСОБА_4 звільнено з посади лісничого Корбутівського військового лісництва 13 листопада 2012 року - в останній день відпустки, за угодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Із вказаним наказом ОСОБА_4 був ознайомлений 24 вересня 2012 року.

24 вересня 2012 року ОСОБА_4 на ім'я директора ДП «Житомирський військовий лісгосп» подано заяву про незгоду з наказом № 90-к про звільнення за угодою сторін, оскільки він не бажає звільнятися, тому просив заяву про звільнення вважати недійсною.

04 жовтня 2012 року ДП «Житомирський військовий лісгосп» направлено відповідь ОСОБА_4 на подану 24 вересня 2012 року заяву, в якій зазначено про неможливість задоволення його заяви, оскільки у заяві про звільнення від 18 вересня 2012 року не вказано підстави звільнення, а звільнення обумовлене закінченням відпустки.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 30 жовтня 2012 року № 150-т ОСОБА_4 продовжено щорічну відпустку терміном на 10 календарних днів - з 14 до 23 листопада 2012 року у зв'язку з хворобою під час відпустки.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 30 жовтня 2012 року № 101-к ОСОБА_4 звільнено з посади лісничого Корбутівського військового лісництва 23 листопада 2012 року - в останній день відпустки, за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 08 листопада 2012 року № 156-т ОСОБА_4 відкликано із щорічної відпустки 08 листопада 2012 року терміном на один календарний день за його згодою, у зв'язку з чим продовжено перебування у щорічній відпустці на 1 день - до 04 грудня 2012 року.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 12 листопада 2012 року № 105-к внесено зміни до наказу від 30 жовтня 2012 року № 101-к про надання компенсації за 10 днів невикористаної відпустки та звільнення ОСОБА_4 Надано останньому невикористану частину щорічної відпустки з 24 листопада 2012 року, тривалістю 10 календарних днів, за період роботи з 10 серпня до 03 грудня 2012 року.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 13 листопада 2012 року № 108-к пункт 3 наказу від 08 листопада 2012 року № 156-т викладено в новій редакції - установлено дату звільнення ОСОБА_4 04 грудня 2012 року - в останній день відпустки, за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 29 листопада 2012 року № 165 ОСОБА_4 продовжено щорічну відпустку терміном на 10 календарних днів - з 05 до 14 грудня 2012 року в зв'язку з хворобою під час відпустки.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 29 листопада 2012 року № 109-к установлено дату звільнення ОСОБА_4 - 14 грудня 2012 року, в останній день відпустки, за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 14 грудня 2012 року № 171-т ОСОБА_4 продовжено щорічну відпустку терміном на 3 календарних дні - з 15 до 17 грудня 2012 року, в зв'язку з хворобо під час відпустки.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 14 грудня 2012 року № 116-к установлено дату звільнення ОСОБА_4 - 17 грудня 2012 року, в останній день відпустки, за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 20 грудня 2012 року № 117-к останнім днем відпустки ОСОБА_4 визначено 20 грудня 2012 року - дата звільнення за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 20 грудня 2012 року № 175-к ОСОБА_4 продовжено щорічну відпустку терміном на 1 календарний день - 20 грудня 2012 року, у зв'язку з хворобою під час відпустки.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 21 грудня 2012 року № 117-к установлено дату звільнення ОСОБА_4 - 21 грудня 2012 року, за угодою сторін.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 29 грудня 2012 року № 120-к останнім днем відпустки ОСОБА_4 визначено 30 грудня 2012 року, дата звільнення за угодою сторін - 02 січня 2013 року.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 08 січня 2013 року № 1-к останнім день відпустки ОСОБА_4 визначено 30 грудня 2012 року. У зв'язку з хворобою в період з 02 до 04 січня 2013 року датою звільнення за угодою сторін визначено 08 січня 2013 року.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 01 березня 2013 року б/н до наказу від 20 грудня 2012 року № 175-т внесено зміни та визначено дату звільнення ОСОБА_4 - 30 грудня 2012 року, що є останнім днем його відпустки.

Наказом ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 28 лютого 2012 року № 11-к датою звільнення ОСОБА_4 за угодою сторін визначено 30 грудня 2012 року.

Указані обставини встановлені рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2014 року та підтверджені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 вересня 2014 року, що в силу положень ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

За змістом ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач після звільнення з роботи звертався до відповідача з проханням виплатити йому заробітну плату за будь-який період.

Звертаючись з позовом в іншій справі про поновлення трудового стажу з 08 січня 2013 року до 27 лютого 2014 року, виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, ОСОБА_4 просив провести такі стягнення саме з 08 січня 2013 року, оскільки цього дня вже не працював. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 червня 2014 року та рішенням апеляційного суду Житомирської області від 30 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 28 січня 2013 року № 06-03-027/102 вбачається, що керівник ДП «Житомирський військовий лісгосп» ОСОБА_5 28 січня 2013 року вчинив адміністративне правопорушення, а саме: на порушення вимог ст. 116 КЗпП України не виплатив заробітну плату працівникам в день їх звільнення. Даний протокол містить виправлення щодо місяця та року вчинення правопорушення, а постанова Богунського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2013 року про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП не містить відомостей щодо осіб, яким не була виплачена заробітна плата в день їх звільнення. Крім того, протокол від 28 січня 2013 року № 06-03-027/102 року складений до прийняття ДП «Житомирський військовий лісгосп» наказу від 01 березня 2013 року б/н, яким змінено наказ від 20 грудня 2012 року № 175-т, встановлено дату звільнення ОСОБА_4 30 грудня 2012 року - останній день його відпустки, цього дня він був працездатним та наказом від 28 лютого 2012 року № 11-к дату звільнення ОСОБА_4 за угодою сторін визначено 30 грудня 2012 року. Указані накази ніким не оскаржені, відтак, останнім робочим днем ОСОБА_4 є 30 грудня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Із матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2016 року ОСОБА_4 подано заяву про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року. Як на підставу перегляду заявник посилався на скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Апеляційний суд, залишаючи заяву ОСОБА_4 без задоволення, зазначав наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Разом із тим ОСОБА_4, звертаючись із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року на підставі п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, не надав апеляційному суду доказів, які підтверджують скасування рішення, що було підставою для ухвалення рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року.

Колегія суддів вважає правильним висновок апеляційного суду, підстав для скасування постановленої ним ухвали не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова