Справа № 443/35/11 Головуючий у 1 інстанції: Сидорак Б.Г.
Провадження № 22-ц/783/3060/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Копняк С.М., Павлишин О.Ф.

секретаря Іванової О.О.

з участю позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, з участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю,-

встановила:

У вересні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Жидачівської районної ради народних депутатів Львівської області від 5 вересня 1974 року її братові ОСОБА_5, виділено земельну ділянку, площею 0,08 га, на території с. Тейсарів Жидачівського району Львівської області для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. На цій ділянці він побудував житловий будинок, який вона успадкувала та є його власником.

Згідно із записами у погосподарських книгах Вільховецької сільської ради за 1985-2009 роки за належним їй будинком рахується земельна ділянка, площею 0,49 га, яка відповідає дійсним розмірам земельної ділянки, що перебуває у її користуванні, та знаходиться поряд із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_4

У вересні 2009 року вона звернулася із заявою про приватизацію земельної ділянки, що знаходиться у її користуванні.

Проте, рішенням Вільховецької сільської ради від 2 жовтня 2009 року № 520 у неї вилучено земельну ділянку, площею 0,06 га, що знаходиться у с. Тейсарів та переведено її до земель запасу Вільхівецької сільської ради. Вважає вказане рішення сільської ради незаконним.

Іншим рішенням Вільховецької сільської ради від 23 грудня 2009 року № 720 ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,04850 га, до складу якої увійшла і вилучена у неї земельна ділянка, площею 0,06 га, та видано державний акт на право приватної власності на неї.

У звязку із цим позивач, уточнивши позовні вимоги, просила визнати незаконними: рішення Вільховецької сільської ради від 2 жовтня 2009 року № 520, рішення Вільховецької сільської ради від 23 грудня 2009 року № 720, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,04850 га, виданий ОСОБА_4 07 липня 2010 року.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконними рішення XIX сесії V скликання Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області № 520 від 2 жовтня 2009 року «Про переведення земельної ділянки, якою самовільно користується ОСОБА_2, що знаходиться у с. Тейсарів поруч з садибою ОСОБА_4 у землі запасу Вільховецької сільської ради».

Додатковим рішенням цього ж суду від 05 листопада 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано рішення № 720 від 23.12.2009 року Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва, розміром 0,04850 га та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер відповідно до державного реєстру НОМЕР_1) незаконними.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 жовтня 2013 року рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2011 року та додаткове рішення цього суду від 05 листопада 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 8 грудня 2011 року, додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 5 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 7 жовтня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскаржуваним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області та третьої особи ОСОБА_4 про визнання незаконними рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю відмовлено за недоведеністю.

Судові витрати віднесено за рахунок ОСОБА_2

Рішення оскаржила позивач ОСОБА_2, вважає, що вказане рішення є незаконним у зв»язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт вважає, що спірна земельна ділянка перебувала у її користуванні і була незаконно та безпідставно вилучена у неї рішенням від 02 жовтня 2009 року за № 520.

Звертає увагу, що відповідно до земельно-кадастрової документації, якою є записи у погосподарській книзі № 3 Вільховецької сільської ради за 1985-209 роки, за ОСОБА_2 рахується земельна ділянка площею 0,49 га.

Приймаючи оскаржуване рішення сільська рада не запросила її на участь у розгляді даного питання, хоча вона і зверталася із заявою до сільської ради і за її ініціативою розглядався даний спір, відтак порушено приписи ч. 2 ст. 159 ЗК України щодо розгляду земельних спорів з викликом сторін.

Також, просить врахувати, що ніякої заяви про відмову від спірної земельної ділянки вона не писала і такого бажання не висловлювала, а зверталася лише із заявою про надання земельної ділянки у приватну власність.

Не дивлячись на те, що її заява про передачу у приватну власність земельної ділянки, в том числі і спірної, не була вирішена, відповідач сільська рада оскаржуваним рішенням № 720 від 23 грудня 2009 року надала дозвіл ОСОБА_4 на приватизацію спірної земельної ділянки і на підставі цього рішення виготовлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Вважає, що оскаржувані рішення та державний акт є незаконними та підлягають скасуванню

Просить рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника третьої особи ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жидачівської районної ради народних депутатів Львівської області від 5 вересня 1974 року ОСОБА_5, братові ОСОБА_2, відведено земельну ділянку, площею 0,08 га, на території с. Тейсарів Жидачівського району Львівської області для будівництва житлового будинку.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 23 січня 1998 року ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку № 16 по вул. Набережній у с. Тейсарів Жидачівського району Львівської області, власником іншої 1/2 частини будинку була її мати - ОСОБА_6, яка померла.

Рішенням сесії Вільховецької сільської ради від 30 жовтня 2000 року ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку, площею 0,20 га, в полі для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням сесії Вільховецької сільської ради від 24 листопада 2004 року ОСОБА_2 надано земельну ділянку, площею 0,23 га, для обслуговування будинку (присадибна земельна ділянка у с. Тейсарів).

Рішенням сесії Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 2 жовтня 2009 року № 520 за наслідками розгляду заяви ОСОБА_4 від 18 серпня 2009 року № 173 та заяви ОСОБА_2 від 15 вересня 2009 року № 199, вирішено перевести земельну ділянку, якою самовільно користувалась ОСОБА_2 площею 0,06 га, що знаходиться у с. Тейсарів поруч з садибою ОСОБА_4 у землі запасу Вільховецької сільської ради (т. 1 а.с. 30).

Рішенням Вільховецької сільської ради від 23 грудня 2009 року № 720 ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,04850 га, до складу якої увійшла і вилучена у ОСОБА_2 земельна ділянка, площею 0,06 га, та видано державний акт на право приватної власності на неї (т. 1 а.с. 37,38)..

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЗК УРСР 1970 року надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Скасовуючи рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 8 грудня 2011 року, додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 5 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 7 жовтня 2013 року, суд касаційної інстанції в ухвалі від 22 січня 2014 року звернув увагу, що суди першої та апеляційної інстанції, в порушення вимог статей 214 - 215, 315 ЦПК України не перевірили та не встановили, чи на законних підставах спірною земельною ділянкою користувалася ОСОБА_2 та її матір ОСОБА_6, оскільки матеріали справи таких відомостей не містять, а також ухвалюючи рішення на підставі ст. 142 ЗК України, суди не врахували, що якщо ОСОБА_2 не є законним користувачем спірної земельної ділянки, самовільно користується нею, то вона не може відмовитись від неї, оскільки ця земельна ділянка їй не належить.

Під час нового розгляду справи суд першої інстанції, із оглянутих в судовому засіданні 06.06.2014 року господарських книг Вільховецької сільської ради по с. Тейсарів Жидачівського району Львівської області встановив, що станом на 2000р. в користуванні мами позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 перебувало 0,49 га землі, з них 0,39 га біля присадиби та 0,10 в урочищі "За Мацюняк".

Також судом встановлено, що відповідно до книг погосподарського обліку по с.Тейсарів Жидачівського району Львівської області, земельні ділянки, якими користувались ОСОБА_6 загальною площею 0,49 га, були умовно розділені на дві земельні ділянки, а саме 0,23 га передано позивачу ОСОБА_2, як співвласниці будинку, а 0,26 га залишено у користуванні ОСОБА_6

З інформації Вільховецької сільської ради від 03.04.2014 року вбачається, що у користуванні позивача ОСОБА_2 на території ради перебувають наступні земельні ділянки: 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі "За Датковим", яка надана на підставі рішення Х1У сесії сільської ради від 20.10.2000 року; 0,23 га земельної ділянки біля присадиби, яка надана на підставі рішення ХІІІ сесії сільської ради від 24.11.2004 року №274 та якою користувалась до дня смерті її мати ОСОБА_6 та 0,20 га земельної ділянки під сінокіс без правовстановлюючих документів.

Інші земельні ділянки, відповідно до даних книг погосподарського обліку за позивачем не обліковано і рішеннями органу місцевого самоврядування не підтверджено.

Позивачем ОСОБА_2 при розгляді справи не було надано жодних доказів законності користування спірною земельною ділянкою її матір"ю ОСОБА_6, яка також жодних прав на вказану земельну ділянку за життя не заявляла.

Згідно із ст.152 ЗК України визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, як спосіб захисту прав громадян на земельні ділянки, належить власникам земельних ділянок або землекористувачам.

Оскаржуване рішення Вільхівецької сільської ради №520 від 02.10.2009 року не стосується прав позивача ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку площею 0,06 га, оскільки на момент прийняття цього ріішення, позивач будь-яких прав на неї не набула, така не передавалась відповідачем сільською радою ні у користування, ні у власність.

За таких обставин, позивач жодних прав на цю ділянку не має.

Крім цього, прийняте відповідачем рішення про перевід земельної ділянки до земель запасу не вимагало від органу місцевого самоврядування погодження із позивачем ОСОБА_2 в порядку ст. 142 ЗК України, оскільки ОСОБА_2 не була законним користувачем спірної земельної ділянки, самовільно користувалася такою, відтак вона не могла відмовитись від неї, оскільки ця земельна ділянка їй не належить.

Враховуючи те, що суд прийшов висновку про відмову у задоволені позовної вимоги позивача про визнання незаконним рішення Вільховецької сільської ради № 720 від 23.12.2009 року, на підставі якого ОСОБА_4 07.07.2010 року видано державний акт серії ЯК № 870512 на право власності на земельну ділянку в с. Тейсарів по вул.Партицького, 21, площею 0,0485га для ведення садівництва, тому і у задоволені позовної вимоги про визнання незаконним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, суд підставно відмовив.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Копняк

ОСОБА_7