Ухвала

іменем україни

07 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., КарпенкоС.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонернетовариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилалося на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2894, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 210 000 грн під 16 % річних, із терміном погашення не пізніше 17 квітня 2017 року. У забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором відповідачем ОСОБА_4, між банком та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 3026 від 18 квітня 2007 року. Окрім того, 18 березня 2007 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та відповідачем ОСОБА_6.було укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Водночас, позичальник ОСОБА_4зобовязання за договором не виконує, а станом на 25 грудня 2015 року заборгованість становить 160 328,08 грн. Просить стягнути солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 160 328,08 грн, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договором в сумі 160 328 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить відповідачу ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 1999 року, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 761 887 грн, що визначена на підставі звіту про оцінку нерухомого майна, проведеного 14 грудня 2015 року, субєктом оціночної діяльності ТзОВ «Волинь-експерт», шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до вимог ЗУ «Про іпотеку», стягнути судові витрати по справі із відповідачів.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 2894 від 18 квітня 2007 року в сумі 160 328 грн 08 коп, з яких: 86 752 грн 45 коп - заборгованість за кредитом; 15 962 грн 13 коп - заборгованість за процентами; 38 805 грн 07 коп - пеня; 4 713 грн 05 коп - загальна сума 3 % річних; 14 095 грн 38 коп - загальна сума втрат банку від інфляції. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 25 лютого 2016 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» - Паскевич А.І. просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У іншій частині рішення судів не оскаржені, тому, враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, у частині, що не оскаржена, законність та обґрунтованість ухвалених судами рішень колегія суддів не перевіряє.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що допущене боржником порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотеко держателю й не змінює обсягу його прав.

Судом встановлено, що 18 квітня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощаднмий банк України») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2894, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 210 000 грн на споживчі потреби зі сплатою 16 % річних з терміном остаточного погашення пізніше 17 квітня 2017 року (а. с. 21-23).

18 квітня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 3026, відповідно умов якого ОСОБА_5 зобов'язався перед банком відповідати солідарно за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором № 2894 від квітня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а. с. 25).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріальної округу ОСОБА_8 18 квітня 2007 року і зареєстрований в реєстрі за № 1430, і яким банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартир АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6 (а. с. 26-28).

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 25 грудня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 160 328,08 грн, з яких заборгованість за кредитом 86 752,45 грн, заборгованість за процентами 15 962,13 грн, пеня 38 805,07 грн, загальна сума 3 % річних 4 713,05 грн, загальна сума втрат банку від інфляції 14 095,38 грн (а. с. 131-138).

Згідно п. 3.1.3 договору іпотеки банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором та/або цим договором, в тому числі невиконання або неналежне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором та в цілому або будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 2 (двох) місяців (а. с. 26).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Як передбачено ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Відповідно до уставленої судової практики при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно звіту про оцінку нерухомого майна, проведеного 14 грудня 2015 року ТзОВ «Волинь-експерт», вартість предмета іпотеки становить 761 887 грн., а заборгованість за кредитним договором станом на 25 грудня 2015 року складала 160 328,08 грн.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що оскільки позичальник частково виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, розмір заборгованості є неспівмірним з вартістю майна, переданого в іпотеку, тому допущене боржником порушення зобов'язання не завдало збитків,а тому суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому їх законність судом касаційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 лютого 2016 року, оскільки судові рішення в цій частині законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко