Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

23 грудня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Жарікова О. В. ,

при секретарі Бараєва А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, мотивуючи його тим, що 14.01.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір простого товариства ( про спільну діяльність) № 1. Відповідно до пункту 1.2. договору сторони домовились діяти, без створення юридичної особи, шляхом обєднання зусиль, майна і коштів для досягнення господарських цілей, визначених п.1.1 договору, яким передбачено, що сторони домовились про організацію спільної діяльності для досягнення наступних господарських цілей: будівництва обєкта нерухомості садового (дачного) будинку за адресою: м. Київ, садове товариство «Чорнобилець - 2001», вул. Перша, № 20, загальною площею 895,3 кв.м. згідно затвердженої проектно-кошторисної документації.; реєстрації обєкта нерухомості в органах державної влади; подальшого використання побудованого за спільні кошти обєкта будівництва за призначенням та надання обєкта в оренду третім особам або отримання прибутку за рахунок обєкта будівництва іншим шляхом. Для досягнення цілей, визначених указаним договором, позивач зобовязувався здійснити внесок у розмірі 420 000,00 грн., а також вклад: професійні знання, навички та вміння, ділову репутацію й ділові звязки, грошова оцінка яких складає 50 000,00 грн., і рухоме майно згідно додатку № 1 до договору, оціночною вартістю 150 000,00 грн., що становить 90 % частки у спільній діяльності. Відповідач грошовий внесок у спільну діяльність, всупереч умовам договору, не вніс, альтернативного вкладу не забезпечив. 31.08.2012 року сторонами по справі було складено акт № 3 прийому-передачі згідно з договором про спільну діяльність, за яким відповідач передав позивачу закінчений будівництвом обєкт нерухомості, а саме: садовий (дачний) будинок за адресою: м. Київ, садове товариство «Чорнобилець-2001», вул. Перша, № 20, загальною площею 895,3 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки :78:424:0010). Проте станом на момент звернення позивача до суду даний обєкт не введений в експлуатацію. Крім того, відповідач також не вчинив дії щодо реєстрації приватної власності на створене майно та на передачу позивачу земельних ділянок для забезпечення діяльності в межах реалізації цілей простого товариства. І хоча будинок не введений в експлуатацію, будівництво вказаного в позовній заяві обєкту було завершене та здійснене у відповідності до технічної, проектно-кошторисної документації та державним будівельним нормам, а тому правовідносини з приводу незавершеного або самочинного будівництва на обставини даної справи не поширюються. Позивач вважає, що невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань в частині введення обєкта будівництва в експлуатацію та щодо реєстрації права власності земельних ділянок та обєкта нерухомості за позивачем, враховуючи фактичне виконання останнім взятих на себе за договором зобовязань, за даними обставинами справи, зокрема фінансування будівництва та спільної діяльності виключно позивачем, порушує майнові права останнього, оскільки не вчинення певних дій відповідачем ставить позивача у залежність від цих дій перед відповідачем. З вищевикладеного вбачається, що обєкти нерухомого майна, які були передані відповідачем в спільну діяльність по договору № 1 від 14.01.2010 року, та новозбудований обєкт нерухомості належать на праві приватної власності позивачу за розподілом, який визначено договором № 1 простого товариства від 14.01.2010 року, хоча і використовується в інтересах всіх учасників задля досягнення реалізації цілей спільної діяльності. Таким чином, з метою захисту майнових прав, позивач був змушений звернутись до суду з позовом про визнання особистої приватної власності та у позовних вимогах просив суд визнати за ним право власності на наступні обєкти нерухомого майна: земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Перша, діл. 20, площею 0,1002 га, кадастровий номер :78:424:0010, ринкова вартість якої становить 100 000,00 грн.; земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Перша, діл. 22, площею 0,1003 га, кадастровий номер :78:424:0011, ринкова вартість якої становить 100 000,00 грн.; земельну ділянку за адресою: м. Біла Церква, вул. Короленка, 13, площею 0,9001 га, кадастровий номер :04:012:0287, ринкова вартість якої становить 300 000,00 грн.; обєкт нерухомості, а саме: садовий (дачний) будинок за адресою: м. Київ, садове товариство «Чорнобилець-2001», вул. Перша, № 20, загальною площею 895,3 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки :78:424:0010), ринкова вартість якого становить 100 000 грн..

В судове засідання позивач не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду, через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 в яких вона не заперечує, що не виконала у повному обсязі взяті на себе обовязки за договором з позивачем, пояснивши це тим, що рідко буває на території України та втратила інтерес до виконання названого договору. В той же час, відповідач не заперечувала того, що спірні земельні ділянки та будинок за договором переходять на праві власності позивачу. Суд, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України, та з урахуванням думки позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14 січня 2010 року між сторонами було укладено договір простого товариства ( про спільну діяльність) № 1. Копія договору наявна в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 1.1. договору, за умовами цього договору, сторони домовилися про організацію спільної діяльності для досягнення наступних господарських цілей: - будівництва обєкта нерухомості садового (дачного) будинку за адресою: м. Київ, садове товариство «Чорнобилець-2001», вул. Перша, № 20, загальною площею 895,3 кв. м. (далі обєкт нерухомості або обєкт будівництва) згідно затвердженої проектно кошторисної документації; - реєстрації обєкта нерухомості в органах державної влади; - подальшого використання побудованого за спільні кошти обєкта будівництва за призначенням та надання обєкта в оренду третім особам або отримання прибутку за рахунок обєкта будівництва іншим шляхом.

Відповідно до пункту 1.2. договору, сторони домовились діяти, без створення юридичної особи, шляхом обєднання зусиль, майна і коштів для досягнення господарських цілей, визначених п.1.1 договору, яким передбачено, що сторони домовились про організацію спільної діяльності для досягнення наступних господарських цілей: будівництва обєкта нерухомості садового (дачного) будинку за адресою: м. Київ, садове товариство «Чорнобилець - 2001», вул. Перша, № 20, загальною площею 895,3 кв.м. згідно затвердженої проектно-кошторисної документації.; реєстрації обєкта нерухомості в органах державної влади; подальшого використання побудованого за спільні кошти обєкта будівництва за призначенням та надання обєкта в оренду третім особам або отримання прибутку за рахунок обєкта будівництва іншим шляхом.

Відповідно до п. 2.1 договору, для досягнення цілей, визначених указаним договором, позивач зобовязувався здійснити внесок у розмірі 420 000,00 грн., а також вклад: професійні знання, навички та вміння, ділову репутацію й ділові звязки, грошова оцінка яких складає 50 000,00 грн., і рухоме майно, згідно додатку № 1 до договору, оціночною вартістю 150 000,00 грн., що становить 90% частки у спільній діяльності.

Як вбачається з акту № 1 прийому-передачі від 14 січня 2010 року, підписаного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, сторона-2 передає, а сторона-1 приймає, у спільну діяльність, наступне нерухоме майно: - земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Перша, діл. 20, площею 0,1002 га., кадастровий номер :78:424:0010, оціночною вартістю 10 000,00 грн.; - земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Перша, діл. 22, площею 0,1002 га., кадастровий номер :78:424:0011, оціночною вартістю 10 000,00 грн.; земельна ділянка за адресою: м. Біла Церква, вул. Короленка, 13, площею 0,9001 га., кадастровий номер :04:012:0287, оціночною вартістю 35 000,00 грн..

Згідно акту № 2 прийому-передачі від 14 січня 2010 року, підписаного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, сторона-1 передає, а сторона-2 приймає, у спільну діяльність, рухоме майно оціночною вартістю 150 000,00 грн..

Крім того, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошовий внесок у спільну діяльність на виконання умов договору в розмірі 420 000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою від 14 січня 2010 року.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.2.2 договору, відповідач ОСОБА_2 зобовязувалася здійснити вклад: земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Перша, діл. 20, площею 0,1002 га., кадастровий номер :78:424:0010, оціночною вартістю 10 000,00 грн. та на якій здійснюється будівництво обєкту нерухомості; земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Перша, діл. 22, площею 0,1003 га, кадастровий номер :78:424:0011, оціночною вартістю 10 000,00 грн.; земельна ділянка за адресою: м. Біла Церква, вул. Короленка, 13, площею 0,9001 га, кадастровий номер :04:012:0287, оціночною вартістю 35 000,00 грн.; внесок у розмірі 15 000,00 грн., що складає 10% частки у спільній діяльності. Відповідач ОСОБА_2 свій обовязок по передачі земельних ділянок виконала, про що вказано вище в даному рішенні суду.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судом встановлено, що земельні ділянки, які розташовані за адресами: м. Київ, вул. Перша, діл. 20, площею 0,1002 га., кадастровий номер: :78:424:0010, оціночною вартістю 10 000,00 грн.; м. Київ, вул. Перша, діл. 22, площею 0,1003 га, кадастровий номер :78:424:0011, оціночна вартість якої становить 10 000,00 грн. належали відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ № 007376 та серії КВ № 129738 відповідно.

Як вбачається зі змісту укладеного договору, а саме п.3.3.1. договору, сторони домовились про те, що ОСОБА_2 зобовязалась зробити наступне: у термін протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання цього договору здійснити у спільну діяльність грошовий внесок у розмірі 15 000,00 грн. та передати у спільну діяльність земельні ділянки згідно умов цього договору за актом прийому передачі; після підписання цього договору негайно приступити до організації спорудження обєкту будівництва та закінчити будівництво до 21.09.2012 року; забезпечити введення в експлуатацію спорудженого обєкту будівництва; після завершення будівництва здійснити передачу ОСОБА_1 обєкту будівництва; здійснити державну реєстрацію за ОСОБА_1 права приватної власності на обєкт будівництва у державних органах в строк протягом 12-х місяців з дня закінчення будівництва; провести дії щодо реєстрації права приватної власності на земельні ділянки в державних органах за ОСОБА_1 на підставі положень п.4.3 договору не пізніше дня введення обєкту будівництва в експлуатацію; надавати ОСОБА_1 інформацію про перебіг виконання спільної діяльності; надавати щомісячні фінансові звіти про порядок використання коштів ОСОБА_1. ОСОБА_2 свій обовязок по передачі земельних ділянок у спільну діяльність виконала, що підтверджується зазначеним вище актом № 1 від 14 січня 2010 року. В той же час, інші зобовязання по проведенню державної реєстрації новоствореного обєкта залишились поза увагою відповідача.

Сторони у п. 4.3. договору, погодили, що керуючись ст. 1134 ЦК України, земельні ділянки сторони -2, тобто відповідача ОСОБА_2, з моменту їх внесення до спільної діяльності є приватною власністю сторони -1, тобто позивача ОСОБА_1; об"єкт нерухомості, побудований за спільні кошти, після закінчення будівництва належить на праві приватної власності стороні - 1, тобто ОСОБА_1. Одночасно, зазначене майно використовується в інтересах сторін задля досягнення реалізації цілей спільної діяльності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач грошовий внесок у спільну діяльність, всупереч умовам договору, не внесла. В матеріалах справи відсутні докази, оцінивши які, суд мав би обєктивну можливість встановити протилежне.

31.08.2012 року сторонами по справі було складено акт № 3 прийому-передачі згідно з Договором про спільну діяльність, за яким відповідач передала позивачу закінчений будівництвом обєкт нерухомості, а саме: садовий (дачний) будинок за адресою: м. Київ, садове товариство «Чорнобилець-2001», вул. Перша, № 20, загальною площею 895,3 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки :78:424:0010). Відповідач підтверджує, що будівельні роботи виконані в об»єкті нерухомості у відповідності до технічної, проектно-кошторисної документації та державним будівельним нормам. У позивача, під час складання вказаного акту були відсутні претензії до обсягу та якості виконаних будівельних робіт.

В матеріалах справи відсутні докази, що даний обєкт введений в експлуатацію відповідачем. Крім того, відповідач, також, не вчинила дії щодо реєстрації приватної власності за позивачем на створене майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України, зокрема, шляхом визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1134 ЦК України, внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Відповідно до п.4.3 договору, сторони керуючись ст. 1134 ЦК України погодили, що: земельні ділянки ОСОБА_2 з моменту їх внесення до спільної діяльності є приватною власністю ОСОБА_1; обєкт нерухомості, побудований за спільні кошти, після закінчення будівництва належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно правил ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ч. 1 ст. 331 ЦК України закріплено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Як було встановлено в рішенні вище, 31.08.2012 року сторонами по справі було складено акт № 3 прийому-передачі, згідно з договором про спільну діяльність, за яким відповідач передала позивачу закінчений будівництвом обєкт нерухомості, а саме: садовий (дачний) будинок за адресою: м. Київ, садове товариство «Чорнобилець-2001», вул. Перша, № 20, загальною площею 895,3 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки :78:424:0010).

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначено ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, ч. 1 вказаної статті передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд вважає, що невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань в частині введення обєкта будівництва в експлуатацію, враховуючи фактичне виконання позивачем взятих на себе зобовязань за договором, за даними обставинами справи, порушує права останнього які, крім наведених вище правових норм, гарантуються статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, оскільки не виконання відповідачем даних зобовязань ставить позивача у певну залежність від не вчинення цих дій.

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині визнання за позивачем особистої приватної власності на наступні обєкти нерухомого майна: земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Перша, діл. 20, площею 0,1002 га, кадастровий номер :78:424:0010; земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Перша, діл. 22, площею 0,1003 га, кадастровий номер :78:424:0011; обєкт нерухомості, а саме: садовий (дачний) будинок за адресою: м. Київ, садове товариство «Чорнобилець-2001», вул. Перша, № 20, загальною площею 895,3 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки :78:424:0010).

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору.

Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (ч. 1 ст. 545 ЦК України). ОСОБА_2 не виконала всі свої зобовязання за укладеним договором, про що свідчить відсутність в матеріалах справи розписки ОСОБА_1 про виконання відповідачем у повному обсязі взятих зобовязань.

Згідно правил ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору, для досягнення цілей укладеного договору, відповідач передала позивачу земельну ділянку за адресою: м. Біла Церква, вул. Короленка, 13, площею 0,9001 га, кадастровий номер :04:012:0287, оціночна вартість якої становить 35 000,00 грн., що підтверджується п.2.2. договору.

Разом з цим, судом не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що ця земельна ділянка належала відповідачу або, того, що ця земельна ділянка використовувалась сторонами під час виконання умов укладеного договору. В матеріалах справи відсутня копія державного акту на право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку, хоча підтверджено належними доказами, що інші земельні ділянки за адресами: м. Київ, вул. Перша, діл. 20, площею 0,1002 га, кадастровий номер :78:424:0010, та м. Київ, вул. Перша, діл. 22, площею 0,1003 га, кадастровий номер 0:78:424:0011 належали ОСОБА_2, про що свідчать копії відповідних державних актів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про визнання за ним права власності на земельну ділянку за адресою: м. Біла Церква, вул. Короленка, 13, площею 0,9001 га, кадастровий номер :04:012:0287 не підлягає задоволенню у звязку з недоведеністю.

Таким чином, позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 6 000,00 грн..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 321, 328, 331, 525, 526, 1134 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215, 224-226, 228, 294, 296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право особистої приватної власності на наступні обєкти нерухомого майна: земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Перша, діл. 20, площею 0,1002 га, кадастровий номер :78:424:0010; земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Перша, діл. 22, площею 0,1003 га, кадастровий номер :78:424:0011; обєкт нерухомості, а саме: садовий (дачний) будинок за адресою: м. Київ, садове товариство «Чорнобилець-2001», вул. Перша, № 20, загальною площею 895,3 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки :78:424:0010).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, понесені судові витрати в розмірі 6 000 грн. 00 коп..

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя ОСОБА_4