Провадження № 2/761/4437/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого - судді Маліновської В.М.

при секретарі - Кріт І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (Відповідач), про зобов'язання вчинити певні дії, в якому просила зобов'язати АТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, що були проведені між сторонами кредитного договору № 16-244/08-А від 04.04.2008 року та перевести в національну валюту України - гривню.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 04.04.2008р. між Позивачкою та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 16-224/08-А, за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти в сумі 21 810,00 доларів США. Однак, в порушення умов Кредитного договору умови, Банк надав кредитні кошти в гривні в сумі 114 140,00 грн. шляхом їх перерахування на рахунок ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» для придбання транспортного засобу Citroen C4, 2007 року випуску. Відповідно до заяви про видачу готівки № 04 від 04.04.2008р. Банк нібито видав Позичальнику кредитні кошти в сумі 21 810,00 доларів США з рахунку НОМЕР_1. Проте, вказаний рахунок не є рахунком для проведення операцій, а використовується лише для обліку вже наданих кредитних коштів, тобто по суті є «технічним» рахунком. Так, для видачі кредитних готівкових коштів у іноземній валюті фізичній особі це могло бути зроблено лише з поточного рахунку Позивача, який відповідно до умов Кредитного договору Банком не відкривався. Таким чином, заява на видачу готівки № 04 від 04.04.2008р. не підтверджує факту видачі Позивачу готівкових коштів в іноземній валюті, в свою чергу, єдиним об'єктивним документом, що підтверджує видачу кредитних коштів є квитанція № 36 від 04.04.2008р. про перерахування коштів у розмірі 111 140,00 грн. на рахунок продавця транспортного засобу ТОВ «АІС-Сітроен-Центр». Вказана вище квитанція № 36 підтверджує лише те, що Банк дійсно виконав переказ коштів на рахунок ТОВ «АІС-Сітроен-Центр», оскільки транспортний засіб було видано ОСОБА_1 У той же час викликає сумнів переказ коштів шляхом внесення ОСОБА_1 саме готівкових коштів, оскільки разом із цією квитанцією Банком видано іншу квитанцію № 36 від 04.04.2008р. про сплату ОСОБА_1 комісії за приймання платежу. Враховуючи те, що квитанція до прибуткового касового ордеру має містити той самий порядковий номер, що й касовий ордер, а також той факт, що обидві квитанції № 36 від 04.04.2008р. видані за приходними касовими ордерами (в обох випадках здійснювалось прийняття готівки), то вони повинні були мати різні порядкові номери. Так, оскільки вказані квитанції містять однаковий номер, то вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 не вносила грошові кошти до каси у гривні (оскільки не отримувала ніякої готівки в іноземній валюті), а вказані бухгалтерські документи не підтверджують характеру операцій, які відбулися. Таким чином кредитні правовідносини між Позивачем та Відповідачем склалися, але в іншій валюті, ніж та, що визначена в Кредитному договорі, та в інший спосіб (безготівковий переказ), а відтак порядок та умови виконання цього Договору також є відміним від того, про що сторони домовились. Окрім того, відповідно до Постанови НБУ № 200 від 30.05.20047р. іноземна валюта не могла бути використана для придбання автомобіля, а тому це додатково підтверджує, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в національній валюті України - гривні.

Відповідач подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.49-50), в яких зазначив, що Позивач намагається прирівняти факт не укладення договору про відкриття поточного рахунку до видачі кредитних коштів у національній валюті, що може мати місце лише за умови не порушення Банком процедури видачі кредитних коштів (видачі валюти виключно з поточного рахунку клієнта). Проте, поточний рахунок Позивачці не відкривався та кредитні кошти на такий рахунок не зараховувались. Водночас, у відповідності до вимог постанови НБУ № 168 від 10.05.2007р., Банком зазначено у Кредитному договорі про відкриття банківського рахунку (НОМЕР_1) з метою зарахування на нього суми наданого кредиту. Відповідно до заяви на видачу готівки № 04 від 04.04.2008р. із вказаного вище рахунку (позичкового) перераховано суму кредиту на рахунок 0840 (рахунок каси у дол.США), що безумовно свідчить про видачу кредиту у валюті через касу Банку. Далі, у відповідності до умов Кредитного договору та Договору купівлі-продажу авта, Позивачкою (через касу Банку) перераховані кошти (гривню) продавцю автомобіля. Окрім того, існує інша підстава для відмови у задоволенні позову - пропуск строку позовної давності для звернення до суду з таким позовом, письмову заяву про застосування наслідків якої подано представником Відповідача разом із запереченнями (а.с.51).

В судовому засіданні представник Позивача - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Відповідача - Доценко О.С. проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 04 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 16-244/08-А (а.с.33-38), за умовами якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 21 810,00 доларів США з оплатою за процентними ставками, встановленими п.4.1.цього Договору, на строк до 03.04.2015р.

Відповідно до п.2.2. Кредитного договору для надання Кредитних ресурсів та обліку залишку заборгованості за наданими кредитними ресурсами Банк відкриває Позичальнику Позичковий рахунок № НОМЕР_1.

Кредитні ресурси отримані Позичальником за цим Договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання автомобіля Citroen C4, 2007 року випуску (п.2.3. Кредитного договору).

Пунктом 3.1. Кредитного договору передбачено, що видача кредитних ресурсів за цим Договором проводиться на підставі письмової заяви Позичальника, за погодженням з Банком.

На підставі заяви на видачу готівки № 04 від 04.04.2008 року ОСОБА_1 у відповідності до умов Кредитного договору було видано кредитні кошти в сумі 21 810,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 110 140,50 грн. (а.с.57).

Отримавши кредитні кошти, Позивачка здійснила банківський переказ на користь ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» в сумі 111 140,00 грн в рахунок оплати автомобіля Citroen C4, 2007 року випуску, який був отриманий ОСОБА_1 07.04.2008р., що підтверджується накладною № 155 від 07.04.2008р. (а.с.8). Факт прийому грошових коштів від Позивачки в сумі 111 140,00 грн. для подальшого переказу вказаних коштів на рахунок Продавця автомобіля підтверджується квитанцією № 36 від 04.04.2008р. (а.с.9). За прийом грошових коштів від Позивачки у вказаній сумі Банком нараховано та ОСОБА_1 сплачено комісію в сумі 444,56 грн., що підтверджується квитанцією № 36 від 04.04.2008р. (а.с.9).

Як зазначив представник Відповідача в судовому засіданні, кредитні кошти були видані Позивачці у відповідності до умов Кредитного договору у доларах США на підставі заяви ОСОБА_1 на видачу готівки № 04 від 04.04.2008р. Після перерахування грошових коштів в доларах США на рахунок ОСОБА_1, в касі банку видано готівку в гривневому еквіваленті, проте фактично облік кредитних коштів відбувається у відповідності до умов Кредитного договору - в доларах США.

Відповідно до п.3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, які розроблено відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" ( 679-14 ), статей 47, 49 та 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ( 2121-14 ), статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" ( 1023-12 ), з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів (далі - кредитні договори), запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Судом встановлено, що в Кредитному договорі 16-244/08-А від 04.04.2008р. на виконання Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, Банком було зазначено про відкриття Позичальнику Позичкового рахунку № НОМЕР_1 для надання Кредитних ресурсів та обліку залишку заборгованості за наданими кредитними ресурсами.

Відповідно до п.п.2, 4 глави 3 розділу III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України 14.08.2003р. № 337, з каси банку готівка національної валюти видається за такими видатковими документами: за грошовими чеками - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям; за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу) за операціями з клієнтами (видача кредиту тощо); за документом на отримання переказу готівкою в національній валюті, установленим відповідною платіжною системою, - фізичним і юридичним особам (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу); за видатковим касовим ордером - працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями.

Видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо; за видатковим касовим ордером - працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями; за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою, - фізичним особам.

Відповідно до п.1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12.11.2003р. № 492, Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

До поточних рахунків також належать: рахунки за спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України; поточні рахунки типу "Н", що відкриваються в національній валюті офіційним представництвам і представництвам юридичних осіб-нерезидентів, які не займаються підприємницькою діяльністю на території України; поточні рахунки типу "П", що відкриваються в національній валюті постійним представництвам; карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених цією Інструкцією та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють здійснення операцій із застосуванням платіжних карток; поточні (накопичувальні) рахунки виборчих фондів. інвестиційні рахунки, що відкриваються нерезидентам-інвесторам в уповноважених банках України відповідно до вимог цієї Інструкції для здійснення інвестиційної діяльності в Україні, а також для повернення іноземної інвестиції та прибутків, доходів, інших коштів, одержаних іноземним інвестором від інвестиційної діяльності в Україні;

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

До вкладних (депозитних) рахунків також належать пенсійні депозитні рахунки, що відкриваються фізичним особам відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" ( 1057-15 ) для накопичення заощаджень на виплату пенсії.

Згідно пункту 7.13. зазначеної Інструкції з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи-резидента або за його дорученням проводяться такі операції, зокрема в іноземній валюті: перерахування за межі України через кореспондентські рахунки уповноважених банків України та кореспондентські рахунки банків-нерезидентів, відкриті в уповноважених банках України, відповідно до Правил здійснення переказів іноземної валюти; перерахування на інвестиційний рахунок нерезидента-інвестора в Україні або на його рахунок в іноземному банку з урахуванням вимог нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють здійснення іноземних інвестицій в Україну; виплата готівкою тощо.

З наведеного вбачається, що поточний рахунок відкривається банком фізичній особі-резиденту на підставі договору про відкриття такого рахунку для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України, зокрема і операцій по видачі готівки в іноземній валюті.

Разом з тим, чинним законодавством України не передбачено обов'язкового відкриття фізичній особі поточного рахунку для перерахування грошових коштів в іноземній валюті, які видаються Клієнту у відповідності до умов Кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, підписавши Кредитний договір № 16-244/08-А від 04.04.2008р. Позивачка вступила в договірні відносини з відповідачем, взявши на себе певні обов'язки зазначені у договорі із зазначенням терміну виконання даних зобов'язань, зокрема при укладенні Кредитного договору сторони погодили видачу кредиту саме в іноземній валюті, проте шляхом видачі кредитних ресурсів на підставі письмової заяви Позичальника, за погодженням з Банку.

Станом на час розгляду справи Кредитний договір № 16-244/08-А від 04.04.2008р. недійсним в судовому порядку не визнаний, змін до Кредитного договору щодо зміни валюти кредиту тощо Сторонами не вносилось.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 17.06.2004р. № 280, рахунки 1002 призначені для обліку готівки в національній та іноземній валюті в операційній касі відділень банку. За дебетом рахунку проводяться суми готівки, що вносяться до операційної каси відділень банку для зарахування на рахунки відділень та рахунки клієнтів; суми готівки, які отримані з установ Національного банку України; з філій (банків), відділень банку; з інших банків (філій, відділень); суми готівки, які надходять з обмінних пунктів, з підзвіту; залишок готівки з банкомата тощо. За кредитом рахунку проводяться суми готівки, що видаються клієнтам відділення банку; суми готівки, що відправляються до установ Національного банку України, до філій (банків), відділень банку, до інших банків (філій, відділень); суми готівки, які видаються до обмінних пунктів, до банкоматів, у підзвіт тощо.

Рахунки 2203 призначені для обліку довгострокових кредитів на поточні потреби, що надані фізичним особам. За дебетом рахунку проводяться суми наданих кредитів. За кредитом рахунку проводяться суми погашення заборгованості; суми заборгованості, що перераховані на відповідні рахунки простроченої та сумнівної заборгованості.

Таким чином, судом встановлено, що згідно заяви на видачу готівки № 04 від 04.04.2008р. (Дебет рахунку № НОМЕР_1, кредит рахунку № 0840) вбачається, що Позивачці було надано кредит шляхом видачі готівки в валютній касі. Разом з тим, оскільки за умовами Кредитного договору поточний рахунок Позивачці не відривався, кредитні кошти у відповідності до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України 14.08.2003р. № 337, на підставі заяви на видачу готівки № 04 від 04.04.2008р. були видані в еквіваленті в національній валюті України - гривні, що в свою чергу не свідчить про фактичне укладення Кредитного договору в національній валюті України з огляду на той факт, що умовами такого Договору чітко визначено валюту кредиту, що надається Позивачці, - в доларах США.

Пунктом 1.2. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637, визначено, що касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку.

Касові операції - операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Розрахунковий документ - документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ( 265/95-ВР ), і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів (п.3.1. Положення).

З вищевикладеного вбачається, що одна касова операція оформлюється одним касовим документом. Водночас, суд дійшов висновку, що при виконанні однієї касової операції - здійснення переказу коштів фізичною особою на користь юридичної особи, Банк в зв'язку з нарахуванням комісії за приймання відповідного платежу від фізичної особи може відображати суму такої комісії на квитанції з таким же порядковим номером, що і номер квитанції із зазначенням реквізитів основного переказу, оскільки фактично виконується одна касова операція щодо перерахування фізичною особою грошових коштів на користь юридичної особи. Таким чином, той факт, що квитанції № 36 від 04.04.2008р. на суму 111 140,00 грн. та № 36 від 04.04.2008р. на суму комісії 444,56 грн. містять однаковий номер, не свідчить про факт не внесення Позивачкою грошових коштів до каси у гривні в зв'язку з неотриманням готівки в іноземній валюті. Дана обставина, тобто наявність двох квитанцій з однаковим порядковим номером сама по собі не є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Днем звернення Позивачки до суду є 17.03.2016р., що підтверджується штампом канцелярії суду, відтак суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо зобов'язання Банку здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, оскільки право на звернення до суду виникло у Позивачки в день укладення Кредитного договору та відповідно проведення оспорюваних банківських операцій Банком - 04.04.2008р.

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання вчинити дії, - не підлягають задоволенню у зв'язку з їх недоведеністю.

Враховуючи наведене, на підставі Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 17.06.2004р. № 280, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12.11.2003р. № 492, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: