Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 30 липня 2004 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2013 року розірвано.

За час перебування у шлюбі сторонами набуто у власність нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0, 0756 га в с. Березівка Макарівського району Київської області, автомобіль марки «Skoda», яким фактично користується він, а також автомобіль марки «Citroen», який експлуатується відповідачем.

Посилаючись на те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку поділу спільного майна, позивач просив суд виділити йому у власність Ѕ частини земельну ділянку загальною площею 0, 0756 га в с. Березівка Макарівського району Київської області та автомобіль марки «Skoda», а ОСОБА_4 виділити Ѕ частини зазначеної вище земельної ділянки та автомобіль марки «Citroen».

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року, позов задоволено.

Виділено у власність ОСОБА_3 Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 0, 0756 га в с. Березівка Макарівського району Київської області та автомобіль марки «Skoda», вартістю 230 734 грн 21 коп.

Виділено у власність ОСОБА_4 Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 0, 0756 га в с. Березівка Макарівського району Київської області та автомобіль марки Citroen», вартістю 125 514 грн 30 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 52 609 грн, як різницю в ідеальних частках спільного майна подружжя.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 52 609 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду виявлене неправильне застосування судами норм матеріального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2004 року по 05 грудня 2013 року, у період якого, а саме: 31 липня 2006 року було придбано два транспортних засоби, а саме: ОСОБА_3 придбав автомобіль марки Skoda Oktavia A 5 Elegance 1.9 TDI, сірого кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, а ОСОБА_4 - автомобіль марки Citroen C 3 5 P SX 1.1,2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Згідно з висновком експерта судової авто-товарознавчої експертизи від 09 листопада 2015 року ринкова вартість автомобіля Skoda Oktavia A 5 Elegance 1.9 TDI становить 230 734 грн 21 коп., а автомобіля марки Citroen C 3 5 P SX 1.1 - 125 514 грн 30 коп.

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову суми у розмірі 52 609 грн, суд першої інстанції виходив із того, що автомобіль марки «Skoda», який позивач просить залишити собі, припинивши право власності на нього іншого з подружжя, є неподільною річчю, його вартість є більшою, ніж загальна вартість майна, яке виділено у власність ОСОБА_4, а тому, врахувавши згоду відповідача на отримання грошової компенсації, дійшов висновку про стягнення з позивача зазначеної суми в якості різниці в ідеальних частках спільного майна подружжя.

З такими висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд.

Проте погодитись із такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-2811цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи те, що предметом касаційного перегляду є компенсація різниці вартості рухомого майна (автомобілів) між частками подружжя, з урахуванням положень п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, колегія суддів вважає за доцільне скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції в частині поділу рухомого майна.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала апеляційного суду в частині поділу автомобілів та стягнення різниці в ідеальних частках спільного майна подружжя підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року в частиніподілу автомобілів та стягнення різниці в ідеальних частках спільного майна подружжя скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська