Справа № 132/3526/16-ц
Провадження № 2/132/1368/16
РІШЕННЯ

Іменем України

27.12.2016 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

при секретарі Безулій К.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору дарування від 05.01.1995 року, посвідченого державним нотаріусом, їй, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 належить на праві спільної сумісної власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Лісова Лисіївка, вул. Л. Українки, 6.

13.07.2012 року ОСОБА_6 помер, і після його смерті належну частину в майні повинні отримати у спадщину його доньки, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 На даний момент між нею та відповідачами склались складні взаємовідносини, відповідачі не бажають добровільно робити поділ майна, а тому такі їхні дії унеможливлюють володіння та розпорядження належною їй часткою в майні, чим порушується її конституційне право.

Крім неї, жоден із співвласників не здійснює утримання будинку та догляду за господарськими будівлями на протязі 8 років.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 10.06.2016 року визначено за нею 1/3 частину у спільному сумісному майні житловому будинку з господарським будівлями, що розташований за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Лісова Лисіївка, вул. Л. Українки, 5, та припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарським будівлями, що розташований за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Лісова Лисіївка, вул. Л. Українки, 6. Рішення набуло законної сили 04.07.2016 року.

Відповідачка ОСОБА_2, погоджується на припинення її частки у житловому будинку на її користь та отримання грошової компенсації вартості цієї частки. Однак, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовляються на оформлення спадщини на будинок після смерті батька ОСОБА_6

Технічна можливість поділити спірний будинок між співвласниками відсутня. Спільне проживання сторін у спірному будинку є неможливим.

Тому звертається до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 до розгляду справи по суті в судовому засіданні подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання також не зявилися, проте в матеріалах справи наявні заяви, відповідно до яких просять розглянути справу у їх відсутність, проти позовних вимог не заперечують.

Згідно ст.158 ч.2 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В той час, як відповідачем доводи та докази, надані позивачем, не спростовані.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст. 364, 365, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч. 1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6 - 2925цс15, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

На підставі ст. 387 ЦК України,власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору дарування від 05.01.1995 року, посвідченого державним нотаріусом, їй, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 належить на праві спільної сумісної власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Лісова Лисіївка, вул. Л. Українки, 6.

13.07.2012 року ОСОБА_6 помер, і після його смерті належну частину в майні повинні отримати у спадщину його доньки, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 На даний момент між нею та відповідачами склались складні взаємовідносини, відповідачі не бажають добровільно робити поділ майна, а тому такі їхні дії унеможливлюють володіння та розпорядження належною їй часткою в майні, чим порушується її конституційне право.

Крім неї, жоден із співвласників не здійснює утримання будинку та догляду за господарськими будівлями на протязі 8 років.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 10.06.2016 року визначено за нею 1/3 частину у спільному сумісному майні житловому будинку з господарським будівлями, що розташований за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Лісова Лисіївка, вул. Л. Українки, 5, та припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарським будівлями, що розташований за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Лісова Лисіївка, вул. Л. Українки, 6. Рішення набуло законної сили 04.07.2016 року.

Відповідачка ОСОБА_2, погоджується на припинення її частки у житловому будинку на її користь та отримання грошової компенсації вартості цієї частки. Однак, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовляються на оформлення спадщини на будинок після смерті батька ОСОБА_6

Технічна можливість поділити спірний будинок між співвласниками відсутня. Спільне проживання сторін у спірному будинку є неможливим.

Відповідно до проведеної оцінки вартості будинку від 13.12.2016 року, ринкова вартість спірного будинку становить 20960 грн., тобто вартість 1/3 частки становить 6987 грн.

За таких обставин суд не має підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки умови застосування положень ст. 365 ЦК України знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, відповідачами вимоги визнані, у зв'язку з чим частки відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Л. Українки, 6, с. Лісова Лисіївка, Калинівського району Вінницької області підлягають припиненню з виплатою замість них компенсації.

Керуючись ст. 15, 30, 60, 61, 88, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 15, 317, 319, 321, 348,355, 356, 357, 358, 365 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Припинити право ОСОБА_2 на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Лісова Лисіївка, вул.Л.Українки, 6.

Припинити право ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Лісова Лисіївка, вул. Л.Українки, 6.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Лісова Лисіївка, вул. Л.Українки, 6.

Судові витрати залишити за позивачкою ОСОБА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: