У Х В А Л А

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Сімоненко В.М.,
Ярема А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2012 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Унікредит Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року позов задоволено: стягнуто з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції відхилено, оскаржувані судові рішення залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2012 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 526, 629, частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року, 20 червня 2012 року, 13 лютого та 21 серпня 2013 року, 25 червня 2014 року 28 березня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 21 та 23 травня 2012 року (справи № 6-48цс11, 6-68цс11, 6-33цс12), 29 січня, 10, 17, 24 вересня, 26 листопада 2014 року (справи № 6-155цс13, 6-28цс14, 6-32цс14, 6-41цс14, 6-53цс14, 6-125цс14, 6-106цс14, 6-75цс14), 6 липня, 2, 9 та 23 вересня 2015 року (справи № 6-616цс15, 6-438цс15, 6-1077цс15, 6-1085цс15, 6-933цс15, 6-352цс15), 27 січня та 16 березня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 4 частини четвертої статті 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 квітня 2016 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ПАТ «Унікредит Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Зі змісту зазначеної ухвали Верховного Суду України вбачається, що ОСОБА_4 на підтвердження неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України посилалася на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року, 20 червня 2012 року, 13 лютого та 21 серпня 2013 року, 25 червня 2014 року та постанови Верховного Суду України від 21 та 23 травня 2012 року (справи № 6-48цс11, 6-68цс11, 6-33цс12), 29 січня, 10, 17, 24 вересня, 26 листопада 2014 року (справи № 6-155цс13, 6-28цс14, 6-32цс14, 6-41цс14, 6-53цс14, 6-125цс14, 6-106цс14, 6-75цс14), 6 липня, 2, 9 та 23 вересня 2015 року (справи № 6-616цс15, 6-438цс15, 6-1077цс15, 6-1085цс15, 6-933цс15, 6-352цс15), 27 січня та 16 березня 2016 року.

Таким чином уповноваженим судом вже вирішувалось питання про допуск справи до провадження за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення касаційної інстанції з аналогічних підстав в частині вищезазначених рішень судів касаційної інстанції, наданих як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

До Верховного Суду України надіслано разом з заявою всі ті ж самі судові рішення, додатково додано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2016 року.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій про те, що позичальник належним чином не виконав грошове зобов᾿язання за кредитним договором, у зв᾿язку з чим виникла заборгованість, яку банк просив стягнути з відповідача. Окрім того, суд касаційної інстанції зазначав, що відсутність вимоги про дострокове стягнення заборгованості не може обмежити право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2016 року не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 526, 629, частини другої статті 1050 ЦК України.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного акціонерного товариства «Унікредит Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
В.М. Сімоненко
А.Г. Ярема