Справа № 630/1016/14-ц
Провадження № 2/630/5/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області в складі:

головуючого судді Демяненко І.В.,

за участю секретаря Тимошенко К.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Люботин Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, інтереси яких представляє ОСОБА_5, про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке є спільним майном подружжя та позовною заявою третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, інтереси яких представляє ОСОБА_5, до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на частку нежитлової будівлі ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у грудні 2014 року звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2, 3-х осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якому зазначив, що з ОСОБА_2 перебував з 2003 року в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду в 2011 році.. В 2008 році для здійснення ОСОБА_2 (шлюбне ОСОБА_1) підприємницької діяльності вони за особисті кошти ОСОБА_1 побудували в 2007 році торгівельний павільйон з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. З урахуванням уточнених позовних вимог просив нежитлове приміщення поділити по 1/2 частки кожному з колишніх подружжя так як вважає спірне майно спільною сумісною власністю, набуте під час шлюбу.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 звернулись з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та просили визнати за ними право спільної сумісної власності на 2/3 частки торгівельного павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. як набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, що обєднались для створення власності та сумісної діяльності. Проти позову ОСОБА_1 заперечували. Відповідач за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_1 заперечувала, позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнала.

Суд дослідивши письмові докази та заслухавши сторони дійшов висновку, що в позовних вимогах ОСОБА_1 слід відмовити, позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини

Нежитлова будівля, розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна,94а належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 січня 2008 року (Т.1 а.с.5,21, Т.2 а.с. 52)

ОСОБА_2 21 квітня 2008 року повторно зареєстрована як фізична особа підприємець (Т.2 а.с.69,94).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що перебуваючи з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі протягом 2007-початок 2008 року позичав батькам своєї дружини грошові кошти в сумі до 20 000,00 грн. для будівництва ними торгівельного павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А.На його думку, дана суму повністю задовольняла витрати по будівництву нежитлової будівлі. Будівництво здійснювалось лише за його грошові кошти з метою отримання дружиною позивача у власність приміщення для зайняття останньою підприємницькою діяльністю. Особистої участі в будівництві ОСОБА_1 не приймав, закупівлю будівельних матеріалів не здійснював, займав на той час посаду держслужбовця. Договір позики між ним та батьками відповідачки не укладав, вважаючи, що це не потрібно, так як є з батьками членами однієї родини. В якій період позичались кошти та в якій сумі не памятає. Довідку про доходи, що отримані ним в 2007 році надати відмовився. Проти закупівлі та використання батьками зазначених в справі будівельних матеріалів не заперечував, також не заперечував, що його дружина та її батьки на час виникнення спірних правовідносин займались підприємницькою діяльністю та мали відповідну реєстрацію, як ФОП.

Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню.

Між ОСОБА_2 (сторона 1) та ОСОБА_4, ОСОБА_3 (сторона 2) 05 квітня 2007 року укладено договір про створення спільної сумісної власності. Відповідно до п.1.2. Договору, обєктом спільної сумісної власності є нежитлова будівля (торгівельний павільйон), розташований за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна,94а. Сторона 1 здійснює оформлення всіх дозвільних документів та укладання необхідних договорів для одержання свідоцтва про право власності на обєкт будівництва. Сторона 2 здійснює фінансування всіх робіт з оформлення документації та будівництва обєкту спільної сумісної власності відповідно до умов Договору, закупівлю необхідних матеріалів та обладнання, здійснює постачання будівельних матеріалів й організацію необхідних транспортних перевезень, оплату праці будівельникам. Як вбачається з положень п.2.8 Договору, сторони домовились, що в разі поділу створеного майна, майно буде розподілено наступним чином - 1/3 частки майна Стороні 1, 2/3 частки - Стороні 2. (Т.2 а.с. 51).

Позивач проти укладання колишньою дружиною в квітні 2007 року договору про створення сумісної власності заперечував, вважає його підробкою. Проти позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечував, вважає, що будівництво павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А здійснювалось цілком на його кошти. На позовних вимогах, щодо виділення частки із спільної сумісної власності в натурі не наполягав. Зазначив, що після отримання його колишньою дружиною 30 січня 2008 року свідоцтва про право власності на торгівельний павільйон з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А даний обєкт нерухомості належить колишньому подружжю на підставі ч.1 ст.60 СК України, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_5 проти первісного позову заперечував, вважає його надуманим та безпідставним, стосовно позовних вимог за зустрічним позовом пояснив наступне.

В квітні 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для отримання особистих доходу запропонували своїй донці ОСОБА_4 (шлюбне ОСОБА_1) Г.М. зайнятися підприємницькою діяльністю та прийняти участь в будівництві павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. З цією метою 05.04.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір про створення спільної сумісної власності, метою якого будівництво нежитлової будівлі за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. Дана будівля повинна бути розташована поруч з місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Згідно п.п.2.1.1., 2.1.2. Договору ОСОБА_6 здійснює оформлення всіх дозвільних документів та укладання необхідних договорів для одержання свідоцтва про право власності на обєкт будівництва, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснює фінансування всіх робіт з оформлення документації та будівництва житлового будинку, що є об'єктом спільної сумісної власності відповідно до умов цього Договору, закупівлю необхідних матеріалів та обладнання, здійснює постачання будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку й організацію необхідних транспортних перевезень, оплату праці будівельникам (Т.2 а.с. 51). На час дії даного договору ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були особами, що здійснювали підприємницьку діяльність (Т.1 а.с. 73,74, Т.2 а.с.68-69), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 додатково мають торгівельні точки в м. Богодухів, що не оспорюється та визнається позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 Дозвільна документація оформлювалась на ОСОБА_6 (Т.2 а.с.55-65), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювали фінансування, будівництво та закупівлю будматеріалів (а.с. 75-97). Приблизний кошторис будівництва складав 40 000,00 грн. 22 січня 2008 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності на спірну будівлю (Т.2 а.с.52). З того часу і по сьогодення ОСОБА_4) Г.М., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснюють підприємницьку діяльність за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. Просять задовольнити свої позовні вимоги, відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України так як майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно до ст.175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідач за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_4 (шлюбне ОСОБА_6) Г.М. пояснила в судовому засіданні, що участі у будівництві ні вона, ні чоловік (позивач по справі) не приймали, фінансування будівництва здійснювались її батьками, право власності на нежитлову будівлю оформлювалось на неї, так як вона отримувала всі відповідні дозволи та укладала договори із службами. Надала суду письмові заперечення на первісний позов, в яких посилаючись на норми права просила у позові ОСОБА_1 відмовити на підставі ст. 57 СК України, так як частка в спільній сумісній власності на нежитлову будівлю належить їй особисто, позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнала в повному обсязі. Крім того, ОСОБА_2 в судових засіданнях зазначала, що ОСОБА_1 жодних коштів на будівництво магазину не надавав, а його заробітної плати, як їй було відомо близько 2 тис. грн., не завжди вистачало навіть на потреби родини

За клопотанням представника ОСОБА_5 по справі була проведена судово- технічна будівельна експертиза, висновком якої встановлене, що ринкова вартість нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яке розташоване Харківська обл.., м. Люботин, вул. Челюскінців №94-А на 01.01.2008 року складає 64 978 грн., на серпень 2016 року складає 174 634 грн.. запропоновано варіант поділу в натурі спірної нежитлової будівлі з урахуванням можливості використати її, як торгівельного павільйону.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, приналежність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя засобами чи працею в придбанні майна.

Тому, посилаючись на норму статті 60 СК з метою визнати рівну частку в праві спільної сумісної власності подружжя на майно, позивач повинен доказати не тільки факт придбання майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його отримання були спільні кошти або спільна робота подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається за наступними критеріями:

1) час придбання майна; (тобто у шлюбі)

2) кошти, за які таке майно було придбано.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. (правова позиція Верховного Суду України по справі № 6-2641цс 15).

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_1Ю не надав доказів безпосередньої участі в будівництві нежитлової будівлі за рахунок сімейних коштів, або особистою працею. Крім того, заявлена позивачем сума в 20 000,00 грн, яка, нібито, передавалась в позику родині ОСОБА_2 для будівництва нежитлової будівлі не збігається з висновком судово технічно будівельної експертизи відповідно до якої, ринкова вартість, визначена витратним підходом, нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яке розташоване Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскінців №94-А на 01.01.2008 року складає 64 978 грн.

Позивач не надав жодних доказів того, що він надавав кошти на будівництво спірного майна, він в судовому засіданні відмовився надавати довідку про власні доходи за той період, їх кількість та походження ( сума заробітної плати, заощаджень, тощо)

Сторонами по справі не заперечується, що на час придбання спірного майна у власність ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем та була діючим приватним підприємцем, майно набувала для здійснення підприємницької діяльності.

Відносини стосовно майна фізичної особи - підприємця регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України та Закону України "Про підприємницьку діяльність".

Суд вважає, що нерухоме майно придбане як фізичною особою - підприємцем, хоча й під час шлюбу, але не за спільні кошти подружжя, а за кошти, що одержані ним від третіх осіб для здійснення підприємницької діяльності є його приватною власністю, в силу вимог ст. 57 СК України, як майно, що отримане одним із подружжя за безвідплатною угодою або за кошти, які належали йому особисто,

Отже, майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13).

Відповідно до ст.ст.625, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

В судовому засіданні знайшло підтвердження той факт, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір про створення спільної сумісної власності, метою якого будівництво нежитлової будівлі за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. Даний договір сторонами не оспорювався та на час розгляду справи є чинним. Поділ в натурі нежитлової будівлі за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А родина ОСОБА_4 вважають недоцільним, так як здійснюють підприємницьку діяльність разом із дочкою за адресою спірної будівлі. Будівництво нежитлової будівлі в 2007-2008 році здійснювалось за рахунок коштів та спільною працею родини ОСОБА_4, вони разом до сьогодення використовують спірне майно в підприємницькій діяльності.

В той же час, позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що він надавав кошти на будівництво нежитлової будівлі по вул. Челюскіна,94а.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку з цим з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно стягнути в рівних частках судовий збір на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 88 ЦПК України, ст.ст. 57, 60,61, 175 СК України, ст.ст. 368, 625, 627, 629 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Визнати нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна,94 а обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на 2/3 частини нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна,94 а

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. , який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.н. , яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках на користь ОСОБА_4, і.н. , який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в сумі 243,6 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. , який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.н. , яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках на користь ОСОБА_3, і.н. , яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в сумі 243,6 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області в десяти денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя(підпис)ОСОБА_7