АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Караваєва Людмила Анатоліївна про визнання недійним заповіту,

встановила:

у липні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_4 17 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Караваєвою Л.А.

20 липня 2016 року позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2.

Обґрунтовуючи заяву, позивач посилалась на те, що після закінчення передбаченого законом 6-місячного строку на прийняття спадщини, відповідач може здійснити відчуження отриманої у спадщину квартири, що може суттєво утруднити виконання рішення по даній справі та може призвести до порушення прав третіх осіб - покупців вказаної квартири.

Ухвалою суду від 21 липня 2016 року заяву задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідач посилається на необґрунтованість ухвали суду, так як судом не було встановлено її намір здійснити відчуження квартири, а твердження позивача є надуманими.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши копії наданих матеріалів справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають

- 2 -

бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач оспорює заповіт, складений на ім'я відповідача, предметом якого є квартира АДРЕСА_2.

Сторони не заперечували, що вчинили дії по прийняттю спадщини, отже відповідач після закінчення 6-місячного строку може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тобто набути право власності на квартиру та здійснити її відчуження, що утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не має наміру здійснити продаж квартири, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви, так як такий намір може бути реалізований у будь-який момент після набуття права власності на квартиру.

Крім того, відповідачем не було обґрунтовано, як саме порушуються її права накладенням арешту на квартиру, яка на час пред'явлення позову не є її власністю.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і законних підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: