АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8279/2016 Головуючий в 1 інстанції - Хоменко О.Л.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМК» про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 й ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ТОВ «УМК» про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання.

В обґрунтування позову зазначали, що 28.05.2010 року між ними та відповідачем було укладено договір №31 про пайову участь у будівництві об'єкту нежитлового приміщення, відповідно до якого відповідач зобов'язався збудувати та передати у власність позивачів нежитлове приміщення, визначене договором згідно плану цього нежитлового приміщення №1, вказаного в додатку №1 до договору, а позивачі зобов'язались сплатити кошти для будівництва в розмірі, визначному в договорі.

Позивачі свої зобов'язання за договором виконали в повному обсязі та у визначені договором терміни.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, об'єкт нежитлового фонду, визначений за ними, як за пайовиками, у визначений договором строк не передав, реєстрацію за ними права власності на вказаний об'єкт не здійснив, що відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України є підставою для стягнення з відповідача неустойки.

Оскільки умовами договору не передбачена відповідальність відповідача за порушення строків передачі позивачам збудованого приміщення після здачі його в експлуатацію, вважають, що з відповідача слід стягнути пеню за кожний день прострочення у розмірі трьох відсотків вартості роботи, передбачену ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи, що до вимог про стягнення неустойки відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України застосовується позовна давність в один рік, а вартість будівництва за договором становить 2 650 277 грн. 48 коп, розмір пені становитиме 29 020 538 грн 41 коп.

Позивачами вартість будівництва сплачена пропорційно в однакових частинах, тому просили стягнути з Товариства на користь позивача ОСОБА_2 пеню в розмірі 14 510 269 грн. та на користь позивача ОСОБА_3 - пеню в розмірі 145 10 269 грн., судові витрати відшкодувати за рахунок відповідача.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діюча в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивачів підтримала апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суд законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 28.05.2010 року між сторонами було укладено договір №31 про пайову участь у будівництві об'єкту нежитлового приміщення, відповідно до п.1.2 якого відповідач своїми силами і засобами за рахунок коштів позивачів здійснює будівництво житлового комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення та паркінгами на земельній ділянці по АДРЕСА_1 і передає позивачам об`єкт нежитлового фонду, який визначений та зареєстрований за ними на період будівництва на підставі цього договору та буде збудований відповідачем згідно з проектом будівництва будинку, з урахуванням комплексу робіт, передбачених технічними характеристиками нежитлових приміщень, а позивачі забезпечують оплату загальної вартості будівництва об'єкта та приймають його у свою власність відповідно до умов цього договору (а.с.12-16).

Згідно п.1.3 договору на період будівництва та задачі будинку в експлуатацію відповідач резервує за позивачами нежитлове приміщення №1, в осях 1-6, А-Е на другому поверсі загальною площею 225,45 кв.м.

Відповідно до п.2.5 договору загальна вартість будівництва об'єкту на момент укладання договору складала 2 650 277 грн. 48 коп.

Згідно п.2.6 договору позивачі зобов'язались сплатити загальну вартість будівництва об'єкту (100%) по 1 325 138 грн. 74 коп (50%) кожна на поточний рахунок позивача за безготівковим розрахунком у строк до 16.06.2010 року.

Пунктом 4.1.7 договору передбачено, що після здачі будинку в експлуатацію відповідач зобов'язаний на підставі акту передання-приймання об'єкту передати об'єкт у власність позивачам у строк не пізніше трьох місяців з моменту здачі будинку в експлуатацію. Крім того, відповідач зобов'язується самостійно здійснити оформлення та реєстрацію права власності позивачів на об'єкт протягом трьох місяців з моменту підписання сторонами акту передання-приймання та передати документ про реєстрацію права власності на об'єкт позивачам, про отримання якого останні складають розписку.

Згідно довідки ТОВ «УМК» №31/ПУ-1 від 01.07.2010 року (а.с.111) позивачі 28.05.2010 року на виконання п.2.6 договору №31, сплатили 2 650 277 грн. 48 коп., в т.ч. ПДВ 20% -441 712 грн. 91 коп., а саме: ОСОБА_2 (частка якої - 50%) -1 325 138 грн. 74 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 220 856 грн. 46 коп.; ОСОБА_3 (частка якої - 50%) -1 325 138 грн. 74 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 220 856 грн. 46 коп., що складає 100% вартості будівництва об'єкту.

04.12.2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві видано сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта по АДРЕСА_1 проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, та його готовності до експлуатації (а.с.21).

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

У відповідності з вимогами ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.6.1 договору про пайову участь у будівництві об'єкту нежитлового фонду №31 від 28.05.2010 року у разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Разом з тим, встановлено, що умовами вказаного договору не передбачено відповідальності відповідача у разі прострочення передачі об'єкта у власність позивачам.

Пунктом 4.1.8 даного договору передбачена відповідальність відповідача у разі продовження строку введення будинку в експлуатацію більш, ніж на 3 місяці, та встановлена сплата пайовикам неустойки в розмірі 0,1% від суми, сплаченої пайовиками згідно з п. 2.6 цього договору, за кожний день прострочення, починаючи з 01 січня 2011 року, яка за рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 червня 2013 року була стягнута з ТОВ «УМК» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по 483 675 грн. 64 коп. на кожну.

Пунктом 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі якого позивачі просять задовольнити їх вимоги, визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року №5 споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані як фізичні особи-підприємці і основним видом їх діяльності є надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна.

Як вбачається з копії попереднього договору оренди нежитлового приміщення від 18.10.2010 року, укладеного між позивачами та ТОВ «Автодистриб`ющн Україна», сторони зобов'язалися в майбутньому, в строк, обумовлений в п.2.3 цього договору, укласти і належним чином оформити договір оренди нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених цим договором. Предметом оренди за даним договором має бути спірне нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 225,45 кв.м.

Пунктом 2.1.6 попереднього договору сторони обумовили розмір орендної плати, яку сплачуватиме орендар орендодавцям за користування приміщенням (а.с.127-131).

Крім того, на даний договір позивачі посилалися, звертаючись в 2012 році до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «УМК» про стягнення неустойки та збитків (упущеної вигоди), про що свідчать копія позовної заяви від 17.05.2012 року (а.с.132-140), копія рішення Вищого спеціалізованого суду України від 05.06.2013 року у зазначеній справі (а.с.17-20).

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, що нежитлове приміщення має комерційне призначення для використання у підприємницькій діяльності позивачів, основним видом діяльності яких є надання в оренду нерухомого майна, позивачі мають намір використовувати спірне нежитлове приміщення у підприємницькій діяльності для отримання прибутку, а не для власних побутових потреб, в зв'язку з чим вони не є споживачами в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин ч.5 с.10 Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: