У Х В А Л А

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня

2016 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 1 жовтня

2015 року та рішення Шевченківського районного суду м. Львова від

17 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_6, Головного управління юстиції у Львівській області, фізичної особи - підприємця ОСОБА_7, третя особа - публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії», про визнання недійсними прилюдних торгів, скасування протоколу проведення прилюдних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки, застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним договору, визнання протиправними дій оцінювача,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Львова рішенням від 17 червня

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 1 жовтня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 1 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 1 жовтня 2015 року залишила без змін.

1 вересня 2016 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі рішень з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підстави для подання заяви про перегляд судових рішень заявниця надала постанови Верховного Суду України від 26 листопада, 17 грудня 2014 року, 28 січня, 2 вересня 2015 року та 18 травня 2016 року.

У заяві також міститься клопотання, у якому ОСОБА_4 просить зупинити виконання ухвалених у справі рішень.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив із того, що реалізація з публічних торгів арештованого нерухомого майна - квартири, була проведена відповідно до вимог чинного законодавства України, порушень при проведенні прилюдних торгів допущено не було; отримані від продажу кошти у розмірі, що відповідає фактичній вартості майна, були зараховані на погашення заборгованості позивачів перед АТ «Сбербанк Росії». Суд касаційної інстанції посилаючись на висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 16 березня 2016 року (6-323цс16) та 27 квітня

2016 року (6-103цс16) залишив ухвалені у справі рішення без змін.

У наданій для порівняння постанові від 26 листопада 2014 року

(6-184цс14) відсутній висновок щодо застосування норм матеріального права.

Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 року

(6-1327цс14), прийнятій у справі про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна та визнання договору купівлі-продажу недійсним, дійшов висновку про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Майно фізичної особи - підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім'ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України.

У постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року,

(6-143цс14) та 2 вересня 2015 року (6-813цс15) містяться висновки про те, що при розгляді питання про дотримання при проведення торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Крім того, у постановах від 26 листопада 2014 року (№ 6-174цс14),

28 січня 2015 року (6-199цс14) та 2 вересня 2015 року (6-813цс15) сформовано правовий висновок щодо застосування положень Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 до правовідносин щодо проведення прилюдних торгів з продажу майна на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості.

18 листопада 2015 року Верховний Суд України відступаючи від правових висновків, викладених у відповідних постановах Верховного Суду України зазначив, що положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем. Відповідно до статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (6-28цс15).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року (6-103цс16) та від 16 березня 2016 року (6-323цс16), на які послався Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 1 червня 2016 року.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2016 року

(6-323цс16) зазначив про те, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Висновок суду касаційної інстанції у справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, не суперечить правовим висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Ураховуючи викладене, а також вимоги пункту 2 частини першої статті 3601 ЦПК України, клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання ухвалених у справі судових рішень підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 353, 355, 360, 3601 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_6, Головного управління юстиції у Львівській області, фізичної особи - підприємця ОСОБА_7, третя особа - публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії», про визнання недійсними прилюдних торгів, скасування протоколу проведення прилюдних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки, застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним договору, визнання протиправними дій оцінювача за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 1 жовтня 2015 року та рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 червня 2015 року відмовити.

Клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання судових рішень залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко