АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Волошин В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Соколової В.В., Ратнікової В.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила стягнути з УДППЗ «Укрпошта» на її користь безпідставно набуті грошові кошти у сумі 7586 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона отримала повідомлення відповідача УДППЗ «Укрпошта» про надходження їй поштового переказу № 0247 від 04.02.2013 року на суму 7586 грн. Проте, коли вона прийшла отримувати належні їй грошові кошти, відповідач відмовив у видачі належних їй грошових коштів, зазначивши, що електронний переказ отримано нею особисто по пред'явленню паспорта громадянина України. При цьому позивач зазначила, що переказу вона не отримувала.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.07.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що з листа від 02.02.2015 року УДППЗ «Укрпошта» вбачається, що електронний переказ №0247 від 04.02.2013 року на імя ОСОБА_1 оплачений особисто 05.02.2013 року по пред'явленню паспорта.

Вказує, що єдиним належним та допустимим доказом отримання грошового переказу є не лист підписаний тільки відповідачем, а документ в якому позивач розписалася про отримання грошового переказу, такого документу відповідач не надав, а отже не довів факт виконання свого зобов'язання щодо виплати ОСОБА_1 грошового переказу.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без задоволення суд першої інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що електронний переказ на суму 7586 грн. на ім'я ОСОБА_1 за № 0247 було прийнято 04.02.2013 року у ВПЗ Київ-165 та направлено для оплати до ВПЗ Київ-225-1.

З листа УДППЗ «Укрпошта» вбачається, що електронний переказ №0347 від 04.02.2013 року на суму 7586 грн. надійшов до відділення поштового зв'язку Київ 225 04.02.2013 року на адресу АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 оплачений особисто 05.02.2013 року по пред'явленню паспорта НОМЕР_1.

Згідно з наказом Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 04.03.2014 року № 216 «Про вилучення та знищення бланків виплачених поштових переказів, вихідних поштових переказів переказної документації», керуючись наказом Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 16.12.2013 року № 1352 «Про відбір для здачі в утильсировину виробничих документів і справ з тимчасовим терміном зберігання», наказом відповідача УДППЗ «Укрпошта» від 12.05.2006 року № 211 «Про Порядок пересилання поштових відправлень», відповідачем бланк виплаченого поштового переказу № 0247 було здано в утильсировину до ТОВ «Київміськвторресурси».

Даний факт підтверджується актом комісії Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 14.03.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернулася до Інформаційно розрахункової дирекції УДППЗ «Укрпошта» із заявою для розшуку поштового переказу 23.01.2015 року.

Разом з тим, згідно з положеннями ст.18 Закону України «Про поштовий зв'язок» оператор не несе матеріальної відповідальності за поштові відправлення, якщо заяву про розшук поштового відправлення (поштового переказу) подано до об'єкта поштового зв'язку після шести місяців з дня приймання.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на норми ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, (опитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів).

Згідно зі ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи. акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявність у позивача поштового повідомлення на отримання поштового переказу не є підтвердженням порушених прав позивача, оскільки при отриманні поштового переказу поштове повідомлення залишається у отримувача.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про залишення позову без задоволення, оскільки позивачем відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження обгрунтованості позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді