Справа № 522/5939/16-ц
Провадження номер №2/522/4816/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про визнання дій незаконними, -

ВСТАНОВИВ:

05.04.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який був уточнений, та просить суд визнати дії органу місцевого самоврядування Одеської міської ради «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про посвідчення довіреності від 27 серпня 2015 року від ОСОБА_3 незаконною.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує.

Представник Одеської міської ради в судовому засіданні просив суд слухати справу без фіксації судового процесу.

Представник Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» в судове засідання не зявився, про час слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України).

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 27 серпня 2015 року начальник дільниці № 7 Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» ОСОБА_4 посвідчив довіреність від імені ОСОБА_3, якою вона уповноважила ОСОБА_1, ОСОБА_5 представляти її інтереси в усіх держаних, громадянських, приватних організаціях, в тому числі і судах всіх інстанціях.

Позивач вважає, що вказані дії є незаконними, оскільки довіреність не була посвідчена нотаріально, та ОСОБА_5 за вказаною довіреністю представляла інтереси ОСОБА_3 у різних цивільних справах, що розглядаються в Приморському районному суді м. Одеси.

Відповідно до вимог п.1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За змістом ст.25 ЦК України здатність фізичної особи мати цивільні права та обовязки є правоздатністю. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 237, ст. 239 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє.

Так, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом.

Згідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Суд не знаходить в діях відповідачів ознаки неправомірності дій при посвідченні довіреності від імені ОСОБА_3.

Крім того, самою ОСОБА_3 не заявлялись вимоги щодо визнання довіреності недійсною, або неправомірності дій.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, а тому й відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Керуючись ст.ст. 10,11,58,59, 60, 208, 209, 212-15,218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про визнання дій незаконними відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

19.10.2016