Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, стягнення коштів за договором позики та 3 % річних, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданоюпредставником ОСОБА_8, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 9 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, який у подальшому уточнив і просив стягнути солідарно з відповідачів безпідставно набуті 8 грудня 2011 року грошові кошти у розмірі, що є еквівалентним 69 124,19 доларів США на момент здійснення платежу; стягнути солідарно з відповідачів за договором позики від 15 лютого 2012 року грошові кошти у розмірі, що є еквівалентним 40 923 доларів США на момент здійснення платежу; стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі, що є еквівалентним 3 079,34 доларів США на момент здійснення платежу, як 3 % річних за користування безпідставно набутими коштами; стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі, що є еквівалентним 1 823,03 доларів США на момент здійснення платежу, як 3 % річних за користування безпідставно набутими коштами.

Позивач посилався на те, що ОСОБА_7 є його дочкою, а ОСОБА_6 - колишнім зятем, які з 31 червня 2002 року по 10 лютого 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі вони неодноразово отримували кредити у різних банківських установах на споживчі цілі та сімейні витрати. Так, 14 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 1863-08 ПОУ Н на суму 105 000 доларів США з цільовим призначенням кредиту - придбання нерухомості - квартири по АДРЕСА_4. У цей же день між цими ж сторонами було укладено ще один кредитний договір № 1863/1-08 ПОУ Н на суму 2 026 грн 23 грн. для розрахунків зі страховою компанією. У забезпечення виконання умов вищезазначених договорів, він, ОСОБА_5, та його дружина ОСОБА_9 передали в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» свою квартиру АДРЕСА_1.

Згодом ОСОБА_6 повідомив їм про те, що АКІБ «УкрСиббанк» терміново вимагає погасити заборгованість, яку власними силами та засобами вони здійснити не можуть. Для того щоб не допустити звернення стягнення на його майно в рахунок погашення заборгованості, що виникла у відповідачів перед банком, а також на прохання ОСОБА_6, він та його дружина надали у борг грошові кошти у розмірі 69 124,19 доларів США для погашення кредиту, але ОСОБА_6 заперечує проти того, що ним грошові кошти бралися у борг. При цьому сам факт отримання вказаних грошових коштів відповідачами не заперечується, тому позивач вважав, що зазначені грошові кошти було набуто ними без достатньої правової підстави.

Також позивач зазначав, що під час вирішення справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ та за позовом ОСОБА_10 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 про визнання права власності, апеляційним судом Одеської області 16 жовтня 2015 року було встановлено, що грошові кошти за кредитним договором від 14 вересня 2006 року № 1863-08ПОУ Н у розмірі 105 000 доларів США були отримані для придбання квартири по АДРЕСА_4 та витрачені за їх цільовим призначенням.

Також позивач вказував на те, що ОСОБА_6 отримав у АКІБ «УкрСиббанк» кредит у розмірі 90 000 доларів США за договором про надання споживчого кредиту від 16 листопада 2007 року. У забезпечення виконання позичальником умов цього договору 16 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 були укладені договір поруки та договір іпотеки, за яким остання передала банку в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_2. Зобов'язання за цим договором належним чином не виконувалися, у зв'язку з чим для погашення указаного кредиту ОСОБА_7 21 січня 2011 року продала цю квартиру та внесла отримані від продажу кошти на погашення заборгованості.

У подальшому ОСОБА_6 звернувся до нього, ОСОБА_5, про надання у борг 40 923 доларів США. Він позичив зазначену суму грошових коштів, про що ОСОБА_7 склала розписку, оскільки ОСОБА_6 відмовився її надати.

Посилаючись на те, що відповідачі позичені кошти не повернули, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 9 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що з 31 серпня 2002 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2012 року шлюб між ними було розірвано.

14 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 1863-08 ПОУ Н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 105 000 доларів США строком до 14 вересня 2027 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_6 умов цього договору 27 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна їм на праві власності квартира АДРЕСА_1.

16 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримав кредит у сумі 90 000 доларів США строком до 16 листопада 2017 року.

У забезпечення виконання позичальником умов цього договору 16 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, згідно умов якого остання передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_2.

Встановлено, що для погашення заборгованості за кредитним договором від 14 вересня 2006 року № 1863-08 ПОУ Н, ОСОБА_5 8 грудня 2011 року надав ОСОБА_6 69 124,19 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, складеною останнім.

Згідно із розпискою від 15 лютого 2012 року для погашення заборгованості за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 0, ОСОБА_5 надав ОСОБА_7 40 923 доларів США.

Надаючи оцінку розписці від 14 вересня 2006 року, суд першої інстанції виходив із того, що вона не містить обов'язку повернути позивачу отримані кошти, а тому відсутні підстави для стягнення цієї суми.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції та вважав, що під час розгляду справи суд не звернув уваги на зміну позивачем предмету позову, а саме в обґрунтування стягнення цієї суми останній посилався на положення ст. 1212 ЦК України, як набутих ОСОБА_6 без достатньої правової підстави.

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив ці доводи позивача та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог, оскільки позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про набуття або збереження ОСОБА_6 майна (указаних вище грошових коштів) без достатньої правової підстави.

Разом із цим апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за розпискою від 15 лютого 2012 року, яка у розумінні ст. ст. 1046, 1047 ЦК України не є договором позики, оскільки не містить обов'язку ОСОБА_7 повернути ОСОБА_5 отримані кошти.

Висновок судів у цій частині ґрунтується на вимогах закону та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують. За таких обставин рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 9 грудня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік Головуючий: Судді: