Справа № 452/2204/15 Головуючий у 1 інстанції: Кравців В.І.
Провадження № 22-ц/783/1623/16 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Монастирецького Д.І., Шандри М.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: апелянта - ОСОБА_2, її представника -

ОСОБА_3, представника ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18 червня 2012 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про успадкування ОСОБА_2 1/4 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1.

У решті частині позову про визнання недійсним вказаного свідоцтва про право на спадщину на 3/4 частину зазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд, виданого ОСОБА_2, відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, як частку в майні колишнього колгоспного двору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що суд безпідставно відхилив інформацію, зазначену у довідці виконавчого комітету Стрілковської сільської ради про осіб, які постійно проживали та були зареєстрованими у колишньому колгоспному дворі та вказав, що зазначені у ній дані не відповідають дійсності. Також судом не було враховано, що позивачка тимчасово вибувала з постійного місця проживання з 1986 по січень 1987 року та з 09 березня 1988 року по 22 листопада 1988 року. Крім того, судом не встановлено чи ОСОБА_4 прийняли на роботу з 16 листопада 1988 року чи у члени колгоспу. Судом не надано оцінки того, що при розпаюванні позивачка не отримала ні земельного, ні майнового паїв і цього вона не оскаржувала. Позивачка станом на 01 липня 1990 року та 15 квітня 1991 року не проживала і не була зареєстрована у спірному будинку, а тому не має права на частку у колгоспному дворі. Також суд безпідставно встановив, що позивачкою не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта - ОСОБА_2 та її представника -

ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ОСОБА_4- ОСОБА_5 на її заперечення,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із спадкової справи, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та довідки про технічну характеристику об'єктів нерухомого майна, 18 червня 2012 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2, його дружині ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1, до якого відносяться також господарські будівлі та споруди загальною інвентаризаційною вартістю 102 240 грн. 29.12.2014 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на вказане майно.

У вказаному свідоцтві про право на спадщину записано, що зазначений будинок належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Стрілковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області 27.06.1988 року на підставі рішення Самбірської районної ради від 16.06.1988 року за № 182. Також у вказаній спадковій справі наявна довідка, видана виконкомом Стрілковицької сільської ради Самбірського району 17.05.2012 року, про те, що станом на 01.07.1990 року у даному будинку постійно проживали та були зареєстровані ОСОБА_6 - голова колгоспного двору, його дружина ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_6, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 32, 35, 55-69).

Проте, із свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР в'ю/бачається, що забудовнику ОСОБА_6, на підставі рішення правління колгоспу «30 років ВЛКСМ» від 13.07.1961 року з присадибного фонду виділена земельна ділянка під забудову площею 0,07 га у с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області (а.с. 27).

Із витягу з рішення Самбірської районної ради народних депутатів від 16 червня 1988 року № 182 та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок вбачається, що житловий будинок, з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6 (а. с. 7, 29, 30).

Із довідки про технічну характеристику об'єктів нерухомого майна та нумерації будинків по селу Ваньовичі Самбірського району вбачається, що рік забудови вказаного будинку 1960 і його старий номер №141 (а.с. 35, 41)

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Як вбачається із довідки, виданої 04.09.2015 року виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради Самбірського району та витягів з погосподарської книги за 1986-1990, 1991-1995 роки, господарство по АДРЕСА_1 належало до колгоспного двору і станом на 01.07.1990 року та 15.04.1991 року у цьому будинку були зареєстровані постійно та проживали: ОСОБА_6 - голова колгоспного двору, котрий помер 05.01.2012 року; ОСОБА_2 - дружина, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6- син, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3. На день смерті сина ОСОБА_6 в будинку постійно проживали та були зареєстровані його батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_2 На день смерті ОСОБА_6 в будинку постійно проживала і була зареєстрована його дружина ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 38, 125, 126).

Як вбачається із витягів з погосподарської книги ОСОБА_4 тимчасово вибувала із вказаного двору з 1986 року по 20.01.1987 року та з 09.03.1988 року по 22.11.1988 року (а.с. 125)

Із довідки, виданої виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради, протоколу засідання правління колгоспу «30-річчя ВЛКСМ» Самбірського району від 14.11.1988 року № 13 відомо, що ОСОБА_4 з 16.11.1988 року по 28.01.1992 року була членом колгоспу «30-річчя ВЛКСМ» - агроторгу «Стрілковицький» ( а.с. 81, 93, 94).

Факт членства ОСОБА_4 у вказаному колгоспному дворі на час його припинення також стверджується витягом із погосподарської книги за 1991-1995 роки, із якого вбачається, що членами цього двору зазначені її неповнолітні діти ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4 (а.с. 125).

Із договору купівлі-продажу жилого будинку від 02.11.1999 року, реєстраційного посвідчення та будинкової книги для прописки громадян, а також витягів з погосподарських книг відомо, що ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 купила жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_2, а в 1995 році разом із дітьми вибула із двору, головою якого був ОСОБА_6, до двору по АДРЕСА_2 ( а.с. 9, 10, 109-113,114-118, 125, 127, 128- 140).

Зважаючи на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_4 на момент припинення колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_6, не втратила право на частку у майні цього двору.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом вірно не взято до уваги довідку видану 03.08.2015 року виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради Самбірського району, про те, що станом на 01.07.1990 року ОСОБА_4 не була членом колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_6, та те, що державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори після його смерті безпідставно було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на весь житловий будинок АДРЕСА_1, до якого відносяться також господарські будівлі та споруди, так як ОСОБА_2 на час припинення колгоспного двору належала тільки 1/4 частина майна цього двору, а із урахуванням того, що після смерті сина ОСОБА_6, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3, його частку у майні колишнього колгоспного двору успадкували його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_2, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 3/8 частини вказаного будинку, а 3/8 частини цього будинку належать ОСОБА_2

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1301 цього Кодексу свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги на те, що ОСОБА_4 пропущено строк позовної давності є безпідставними, оскільки позивачем у підтвердження того, що видачею вказаного свідоцтва про право на спадщину порушено її право власності на частку у майні колишнього колгоспного двору, їй стало відомо тільки у липні 2015 року, надано копію ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 2 липня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення майнової та моральної шкоди і копію позовної заяви у даній справі, із яких вбачається, що ОСОБА_4 про наявність свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 стало відомо після 13.07.2015 року (а.с. 119, 120-121).

Крім того, із спадкової справи не вбачається, що ОСОБА_4 була залучена до процесу спадкування та оформлення спірного свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Колегія суддів вважає, що безпідставними твердження апелянта про те, що суд не дав належної оцінки усім доказам по справі, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Монастирецький Д.І.

Шандра М.М.