Справа № 367/2570/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/4524/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 51 28.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Березовенко Р.В., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,-

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 червня 2010 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, в подальшому за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва їх шлюб було розірвано 08 травня 2014 року.

Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказує, що діти зареєстровані в його приватній квартирі АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що в даний час його менша донька ОСОБА_5 фактично викрадена відповідачкою та знаходиться в Російській Федерації вже більше року, дозволу на виїзд дитини за кордон він, як батько, фактично не надавав. Старша донька ОСОБА_4 проживає з ним.

25 квітня 2012 року його малолітня донька ОСОБА_4 перенесла операцію на серці та проходила курс лікування з 23 квітня 2012 року по 11 травня 2012 року, що підтверджується медичними висновками.

Під час перебування доньки на стаціонарному лікуванні та в післяопераційному періоді догляд за дитиною здійснював позивач.

Під час реабілітаційного періоду, який тривав 6 місяців приїжджав до дитини лише позивач, натомість відповідач станом дитини не піклувалася, що підтверджується довідкою науково-практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії від 23 січня 2013 року, а також медичною картою його доньки, з якої вбачається, що відповідачка неодноразово до лікаря доньку везти відмовлялася.

Згідно із висновками експертного психологічного дослідження від 22 серпня 2013 року та висновком додаткового експертного дослідження від 23 лютого 2015 року чітко встановлений факт відсутності емоційного контакту і прихильності дитини до відповідача через ряд конфліктів, створених відповідачем. Також, відповідач неодноразово намагалася викрасти доньку в різний спосіб. Так, наприклад, коли відповідач намагалася забрати дитину із дитячого садочку, їх донька не пішла до неї та повідомила вихователя, що цю жінку вона не знає. Також спроби викрасти дитину були в присутності невідомих позивачу чоловіків просто на вулиці.

Вказує, що за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 серпня 2013 року визнано місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її матір'ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2; згідно акту обстеження умов проживання дитини від 06 січня 2015 року за цією адресою на час обстеження двері квартири ніхто не відкрив, зі слів мешканки квартири, хто живе в квартирі вона не знає, діти в квартирі не проживають.

Згідно акту обстеження умов проживання дитини від 06 січня 2015 року за адресою АДРЕСА_3 на час обстеження двері квартири відкрила подруга відповідача та повідомила, що остання там не проживає, де зараз знаходиться вона не знає.

Позивач також вказує, що в своїй квартирі АДРЕСА_1 він з донькою проживає сам.

Натомість, він не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, веде здоровий спосіб життя, що підтверджується сертифікатами про проходження профілактичного наркологічного огляду від 09 квітня 2015 року та медичною довідкою про проходження психіатричного огляду від 09 квітня 2015 року. Згідно характеристик від 25 січня 2013 року, 15 січня 2013 року, 24 січня 2013 року позивач характеризується позитивно, є неконфліктним, до адміністративної відповідальності не притягався. Натомість відповідач, починаючи з травня 2012 року проживає окремо в м. Києві, точна адреса її фактичного проживання йому не відома, з зазначеного часу жодного з покладених на неї законом обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки.

Всі питання щодо виховання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному його утриманні, додатково для розвитку дитини він прикладає всі свої зусилля та можливості.

Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження матеріально-побутових умов дитини від 20 жовтня 2014 року, та встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини, в квартирі наявна побутова техніка, функціональні меблі, в дитини є окреме місце для сну, наявно багато одягу, іграшок. Натомість відповідач проживає окремо, ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для отримання нею освіти - тобто створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Взагалі, спосіб життя відповідача є антисоціальним, вона раніше неодноразово лікувалась в психіатричному диспансері, схильна до агресії, погрожує позивачу та дитині фізичною розправою. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір'ю, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків.

Також позивач вказує, що у зв'язку із тим, що відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати дитину, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, а дитина перебуває на його повному утриманні, виникає необхідність у стягненні з відповідача на його користь аліментів на утримання дитини.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір по даній справі.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що ОСОБА_3 просить позбавити її батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_4, 2010 року народження, оскільки вона ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків по вихованню дітей: не піклується про їх духовний розвиток, не забезпечує медичного догляду та лікування дітей, жорстоко поводиться з ними, яке полягає у застосуванні недопустимих методів виховання, що свідчить про ухилення матері від виконання своїх материнських обов'язків.

Однак зазначає, що викладені обставини в позовній заяві не відповідають дійсності та спростовуються наступним: з 26 червня 2010 року вона з ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року між ними було розірвано, після чого відповідач подав на оскарження до Апеляційного суду м. Києва, якій відбувся 25 червня 2013 року , мотивуючи тим, що розірвання шлюбу не відповідає як інтересам матері та інтересам малолітніх дітей, на суд він не з'явився, і Апеляційний суд залишив рішення Шевченківського районного суду без змін.

Позивач вказує, що від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Не відповідає дійсності зазначене позивачем щодо її ухилення від проходження медично-профілактичного огляду старшої доньки, оскільки на той час вони перебували в шлюбі, крім того, батьки несуть однакові обов'язки відносно своїх дітей. Як підтверджується медичними документами, їм стало відомо про те, що старша донька має вади серця лише 25 січня 2012 року, оскільки статура дитини не вказувала на те, що донька має вади серця, в той самий рік, коли дізналися про хворобу, дитині було проведено оперативне втручання; їй довелося докласти величезну кількість зусиль, щоб умовити відповідача на операцію, а не ходінням по знахаркам, до послуг яких постійно вдавався відповідач зі своєю матір'ю.

З 23 квітня 2012 року по 03 травня 2012 року їх донька ОСОБА_4, якій виповнилося на той час 1 рік і 10 місяців перебувала на стаціонарному лікуванні в дитячій кардіології та кардіохірургії з приводу вродженої вади серця, під час перебування дитини на стаціонарному лікуванні догляд за дитиною в післяопераційному періоді протягом трьох днів здійснювала вона, мати дитини; їх відпустили на травневі свята додому, так як бачили, що піклування було сумлінне і кваліфіковане.

До 11 травня 2012 року догляд за дитиною здійснювали і мати і батько, але згідно з протоколами за викликами «102» ОСОБА_4 у неї забрали силою 09 травня 2012 року із квартири за адресою АДРЕСА_4, а це означає, що дитина находилась не в лікарні під наглядом лікарів та батька, а дома з нею - матір'ю.

08 травня 2012 року закінчився курс лікування і це був останній день прийому пігулок; 09 травня з моторошними криками ОСОБА_4, якій на той момент був 1 рік і 10 місяців забрали у матері, дитина плакала, кричала і просилася до мами, але відповідача і його матір це не зупинило.

Позивач також вказує, що з ОСОБА_3 неодноразово проводилась профілактична бесіда попереджувального характеру та виносилось офіційне застереження про недопустимість протиправної поведінки, а також роз'яснювалось чинне законодавство України, що передбачає відповідальність за вчиненні злочинів проти особи.

Згідно відповіді Київського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді №ос/1807 від 03 січня 2013 року їх сім'я перебувала на обліку як така, що опинилась у складних життєвих обставинах з причин насильства в сім'ї та з ОСОБА_3 проводилась профілактична робота щодо недопущення в подальшому будь-яких насильницьких дій в родині.

Вважає, що звернення позивача за первісною позовною заявою з даним позовом є ще одним методом здійснення на неї психологічного тиску. Батько несвоєчасно реєстрував в органах державної реєстрації актів цивільного стану народження обох дітей, як вбачається із Свідоцтва про народження ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 року, зареєстрована була лише 12 серпня 2010 року; як підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 року та зареєстрована лише 07 квітня 2012 року та притягнуто його до адміністративної відповідальності, у зв'язку з тим, що ним було порушено вимоги ст.144 Сімейного кодексу України, ч.2 ст.211-1 КУпАП, а це суперечить його словам в позовній заяві про те, що він не притягувався до адміністративних правопорушень.

Також позивач вказує, що під час перебування їх у шлюбу ОСОБА_3 залякуав її та неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами про те, що вона намагається вивезти дітей за кордон до Росії, без його дозволу, а також в підробці документів, потім ОСОБА_3 звертався до Шевченківського РУ ГУ МВС України із заявами, в яких просив його повідомленнями по факту вивезення неповнолітньої доньки не займатись.

ОСОБА_3 неодноразово надавав позивачці за зустрічним позовом дозвіл на вивезення дітей до м. Москви, оскільки там проживає їх бабуся, а потім сфальсифікував проти неї кримінальну справу та постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2012 року підтверджується безпідставність та незаконність порушеної кримінальної справи.

Викладені позивачем обставини в позові щодо її наміру забрати свою дитину якраз свідчать про те, що вона ніяким чином не ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків, а навпаки, бажає, щоб малолітні діти росли разом із нею, але батько дітей зі свекрухою їй в цьому перешкоджають.

Рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року, Апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2013 року та Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29 січня 2014 року було встановлено: відібрати від ОСОБА_3 та ОСОБА_9 малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і передати її для подальшого проживання з матір'ю ОСОБА_2.

На виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації тричі розглядалося питання щодо визначення місця проживання двох малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та встановлення регламенту зустрічей матері ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до вирішення питання щодо місця проживання дітей в судовому порядку. Комісія підтримала її позов, оскільки вважає, що діти повинні проживати з матір'ю, а батько приймати активну участь у їх вихованні.

Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №249 від 08 травня 2013 року встановлено ОСОБА_2 графік побачень з дитиною ОСОБА_4, 2010 року народження до вирішення питання щодо місця проживання дітей в судовому порядку, а саме І та ІІІ п'ятниці місяця з 10:00 до 18:00 понеділка.

Але, як підтверджується заявою від 04 квітня 2013 року про розшук доньки, талонами-повідомленнями № 002313 від 28 березня 2013 р., №00821 від 02 квітня 2013 року, відповіддю від 13 квітня 2013 року з Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві, постановами про відмову в порушенні кримінального провадження від 18 квітня 2013 року, від 19 квітня 2013 року про те, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася із заявами про перешкоджання ОСОБА_3 її зустрічам з малолітньою донькою ОСОБА_4, 2010 року народження в різні дні і години побачень матері з дитиною. Факт перешкоджання побачень матері з дитиною та невиконання батьком розпорядження № 249 перевірялось працівниками центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про що складено акти №486, №508, №656 та знайшло своє підтвердження.

Вказує, що 27 травня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва, Апеляційним судом м. Києва від 13 лютого 2014 року та Вищого Спеціалізованого суду України від 18 червня 2014 року було призначено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,0 гривень, ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 року у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,0 гривень щомісячно, починаючи з 06 лютого 2013 року до досягнення повноліття кожної із доньок; на виконання зазначеного рішення Шевченківським районним судом м. Києва 09 серпня 2013 року видано виконавчий лист у справі №761/3191/13-ц.

З 28 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року відділом ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про відібрання від ОСОБА_3 та ОСОБА_9 малолітню ОСОБА_4 і передачі її для подальшого проживання з ОСОБА_2 проводились виконавчі дії за адресою м. Київ, вул. Щербакова, 57-г к.42.

Кожного дня за цією адресою були присутні державний виконавець, служба у справах дітей, кримінальна міліція по дітям, працівники МВС, на що були складені акти по суті. Малолітня ОСОБА_4 знаходилась за цією адресою в квартирі, так як вони самі бачили як її туди привезли, а потім чули як вона за дверми плакала і кричала, на що відповідач стверджував їм і всім службам, що в квартирі нікого не має і вона пустує. Вони не покидали приміщення, так як стовідсотково знали, що вона там.

В останній день 31 жовтня 2015 року малолітню ОСОБА_4 спустили з третього поверху у валізі на мотузках, це є жорстоке поводження з дітьми відповідачем, що могло призвести до найрізноманітніших наслідків.

Наступного разу, 20 листопада 2015 року вона знайшла свою доньку ОСОБА_4 в дошкільному навчальному закладі №323, що знаходиться за адресою м. Київ, вулиця Академіка Грекова, 16. Зайшовши в дитячий садок вона пред'явила завідуючій та вихователям всі необхідні документи , які свідчили про те, що ОСОБА_3 не виконує рішення судів, на що її попросили не влаштовувати сварку, пояснюючи це тим, що дитина в дуже важкому і не розвиненому стані, відстає у розвитку через те, що з нею абсолютно не займалися, що у дитини явно психологічна травма та попросили дочекатися викликану заздалегідь нею виконавчу службу, захист прав дітей та кримінальну міліцію по дітям.

До доньки її не допустили вихователі, однак зателефонували ОСОБА_3, який через 10 хвилин приїхав до дитсадка, розштовхавши усіх, застосовуючи грубу фізичну силу, він схопив роздягненою ОСОБА_4 і вибіг з нею на вулицю, де його чекала машина з невідомими чоловіками. При цьому ОСОБА_4 дико кричала, авто поїхало разом з дитиною у невідомому напрямку. Кримінальна міліція зафіксувала цей факт. Таким чином, він завдав повторно психологічну травму та можливо фізичну травму ОСОБА_4.

Позивачка також вказує, що 06 березня 2015 року відділом ДВС Ірпінського міського управління юстиції Київської області за результатами розгляду надісланої постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження ВП №46795556 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46795556 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва, виданого 09 серпня 2013 року у справі за №761/3191/13-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

З дати відкриття вказаного виконавчого провадження ОСОБА_3 жодного разу не сплачував щомісячні аліментні платежі на користь ОСОБА_2 на утримання дітей. За весь цей час постійної несплати аліментів у відповідача виникла заборгованість в сумі 116 336,26 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком, виданою відділом ДВС Ірпінського МУЮ в Київській області від 17 липня 2015 року. Також на виконанні у відділі ДВС Ірпінського міського управління юстиції Київської області знаходиться виконавче провадження № 46496270 з примусового виконання виконавчого листа у справі №2610/29360/2012, виданого 15 листопада 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про відібрання від ОСОБА_3 та ОСОБА_9 малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і передачі її для подальшого проживання з ОСОБА_2

06 березня 2015 року головним державним виконавцем в порядку вимог статей 7,11,77,90 Закону України «Про виконавче провадження» винесено вимогу з зобов'язанням відповідача передати у строк до 09:15 10 березня 2015 року малолітню ОСОБА_4 для подальшого проживання з ОСОБА_2 та попереджено відповідача про проведення виконавчий дій примусового характеру за місцем проживання.

Виходами головного державного виконавця з службою у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області та працівниками Ірпінського МВ ГУ МВС України у Київській області за адресою АДРЕСА_5 та 14 двері не відчиняли, у зв'язку з чим провести виконавчі дії не виявилось можливим, про що державним виконавцем складені відповідні акти про підтвердження факту по суті від 10 березня 2015 року та від 12 березня 2015 року.

13 березня 2015 року на адресу надійшло звернення від відповідача, яким останній повідомив, що дві квартири за номерами АДРЕСА_7 належать йому на праві власності, здає в оренду та станом на сьогоднішній день фактично проживає у Рівненській області, Рокітнівський район, село Нетреба, де проживає також з ним і малолітня ОСОБА_4

17 березня 2015 року головним державним виконавцем з метою перевірки зазначеної інформації у зверненні відповідача (боржника) та встановлення факту по суті в порядку вимог ст.ст.11,20 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу відділу ДВС Рокитнівського РУЮ Рівненської області направлено постанову з дорученням перевірити факт проживання відповідача в с. Нетреба Рокітнівського району Рівненської області та провести виконавчі дії у відповідності до виконавчого листа.

21 травня 2015 року прийшов лист з відповіддю відділу ДВС Рокітнівського РУЮ Рівненської області, в якому вказано, що відповідач та малолітня ОСОБА_4 на території Борівської сільської ради с. Нетреба Рокітнівського району Рівненської області не зареєстрований та не проживає, про що складено відповідний акт від 01 квітня 2015 року державним виконавцем та видана довідка із Борівської сільської ради.

Також 23 травня 2015 року відділом ДВС Ірпінського МУЮ було подання про розшук малолітньої ОСОБА_4 до Ірпінського міського суду, суд задовольнив подання державного виконавця про розшук, на що відповідач подав апеляцію, яка повернула на новий розгляд до Ірпінського міського суду.

28 липня 2015 року Ірпінським міським судом повторно розглядалось питання про розшук малолітньої ОСОБА_4. Суд виніс ухвалу про розшук ОСОБА_4, на яку знов відповідач подав апеляцію.

Вказує, що відповідач зухвало постійно порушує як вказані вимоги діючого законодавства, так і зазначене вище рішення суду та виконавчі документи, видані на його примусове виконання. На сьогодні відповідач злісно, ціленаправлено і усвідомлено ухиляється від виконання рішень судів і скриває її доньку. За даним фактом заведено кримінальну справі по ст.382 ч.1 (витяг №0000327, дата внесення в ЄРДР 31.07.2014 року), а також за даною кримінальною справою ОСОБА_3 є злісним неплатником аліментів, який ухиляється вже більше 30 місяців.

Таким чином, винна поведінка матері, свідоме нехтування своїх матерінських обов'язків відносно двох малолітніх доньок та жорстокого поводження з дітьми, зазначених у позові, спростовується поясненнями у зустрічному позові та наданими доказами, які водночас підтверджують факт, що батько насильно розлучив двох малолітніх сестер, також насильно відібрав та переховує від матері старшу доньку ОСОБА_4, перешкоджає зустрічам матері з малолітньою донькою, крім того, як позивач за первісною позовною заявою звернувся до суду із даним позовом, щоб не допустити виконання рішення про відібрання малолітньої ОСОБА_4 у нього і подальшого проживання дитини з матір'ю ОСОБА_2

З огляду на вищевикладене вважає, що відсутні будь-які підстави позбавляти її материнських прав відносно її доньки ОСОБА_4, 2010 року народження, яку вона дуже любить та турбується про неї, оскільки позов абсолютно недоведений та відсутнє винне ухилення від виконання своїх материнських обов"язків. Вважає, що всі викладені вище дії відповідача у відповідності до ст.164 СК України є підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_4, 2010 року народження та ОСОБА_5, 2012 року народження.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач просила позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 батьківських прав відносно неповнолітніх доньок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2016 року позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким її зустрічний позов до ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

В обгрунутвання доводів апеляційної скарги, посилається на те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення дійшов до неправильних висновків та не надав належної та об'єктивної оцінки наявним у справі доказам.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст.215 ЦПК України, в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у встановленому законом порядку рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року.

Від данного шлюбу позивач та відпоідач мають двох малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Шевченкіського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, прокуратура Шевченківського району м. Києва про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з матірью та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_9, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, прокуратура Шевченківського району м. Києва про відібрання дитини та визначення місця проживання дітей з батьком задоволено позов ОСОБА_2 та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3; визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її матірью ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2, відібрано від ОСОБА_3 та ОСОБА_9 малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в передано її для подальшого проживання з ОСОБА_2. Дане рішення суду набрало законної сили.

Встановлено, що ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2013 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року залишено без змін.

У даній ухвалі зазначено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 року у твердій грошовій сумі у розмірі 2 тис. грн., ОСОБА_4, яка народилася 2 липня 2010 року у твердій грошовій сумі у розмірі 2 тис. грн. щомісячно, починаючи з 6 лютого 2013 року до досягнення повноліття кожної дитини; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2 тис. грн., починаючи з 6 лютого 2013 року до досягнення трирічного віку ОСОБА_5, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_2, ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, у решті рішення залишено без змін.

Встановлено, що розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації від 08 травня 2013 року №249 «Про встановлення графіка побачень ОСОБА_2 з малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1» встановлено громадянці ОСОБА_2 наступний графік побачень з дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення питання щодо місця проживання дітей в судовому порядку, а саме І та ІІІ п'ятниці місяця з 10.00 до 18.00 понеділка.

Встановлено, що ОСОБА_3 вищезазначені рішення Шевченківського районного суду м. Києва добровільно не виконуються, в даний час дані рішення перебувають на примусовому виконанні у відділі Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції.

Також встановлено, що за заявою ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження №0000327 від 31 липня 2014 року за ч.1 ст.382 КК України, розслідування проводиться Шевченківським районним управлінням ГУ МВС України в місті Києві.

Також, за заявою ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження №0008847 від 09 жовтня 2014 року за ч.1 ст.296 КК України

Крім того, 23 грудня 2015 року за матеріалами перевірки ЄО № від 03 грудня 2015 року за заявою заступника міського голови Ірпінської міської ради ОСОБА_7 відкрито кримінальне провадження №0003199 за ч.1 ст.115 КК України щодо розшуку та встановлення місця знаходження малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце знаходження якої не відоме.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2015 року у справі № 367/7913/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, третя особа - ОСОБА_2 скасовано висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Іріпнської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 червня 2015 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області №153/8 від 23 червня 2015 року; скасовано висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02 вересня 2015 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області №208/5 від 08 вересня 2015 року; скасовано висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради щодо залишення без змін висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дана постанова суду набрала законної сили.

Встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до правоохоронних органів із відповідними заявами, в яких вказував, що ОСОБА_2 без його дозволу забравши малолітню доньку ОСОБА_8, 2010 року народження виїхала за межі України, однак за даними заявами були винесені постанови про відмову у порушенні кримінальної справи.

Також, судом першої інстанції встановлено, що на той час місцезнаходження малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановлено, будь-яких належних та допустимих доказів того, що дитина в даний час проживає разом із батьком ОСОБА_3 за адресою реєстрації АДРЕСА_6 суду не надано.

Крім того, встановлено, що місцезнаходження малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановлено, малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 зі слів матері ОСОБА_2 в даний час знаходиться в м. Хуст Закарпатської області, діти на території Ірпінської міської ради не перебувають, а тому суду не надано відповідного висновку органу опіки та піклування про доцільність чи про недоцільність позбавлення як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх малолітніх дітей, попередні висновки органу опіки та піклування щодо доцільності та недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 скасовані судом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного і зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив із того, що в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та жорстоко поводиться із нею.

Також, встановлено, що ОСОБА_2 розшукувала ОСОБА_4, вживала всіх заходів щодо встановлення її місцезнаходження, турбується про неї, що вбачається із наданих суду першої інстанції матеріалів справи та її особистих пояснень. Разом із цим, як встановлено, що ОСОБА_3 не виконує рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року, яке набрало законної сили та яким вирішено відібрати від ОСОБА_3 та ОСОБА_9 малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати її для подальшого проживання з ОСОБА_2

За таких обставин, суд першої інстанції не вбачав передбачених законом підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом із цим, оскільки місцезнаходження малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановлено, беззаперечних доказів того, що дитина в даний час проживає разом із батьком ОСОБА_3 та перебуває на його утриманні суду не надано, суд першої інстанції також вважав, що відсутні передбачені законом підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4, 2010 року народження.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, то суд першої інстанції, виходячи із встановлених вищезазначених обставин, також прийшов до висновку, що відсутні передбачені законом підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

У відповідності до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

У відповідності до ч.ч.4-6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У відповідності до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У відповідності до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та жорстоко поводиться із нею.

Оскільки місцезнаходження малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановлено, беззаперечних доказів того, що дитина в даний час проживає разом із батьком ОСОБА_3 та перебуває на його утриманні сторонами не надано, а тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4, 2010 року народження.

Виходячи із встановлених вищезазначених обставин, також відсутні передбачені законом підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей.

З урахуванням наведеного суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді