Ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., КадєтовоїО.В., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_4, про стягнення сум, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення сум, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач без достатніх правових підстав набув у власність належні їй грошові кошти в сумі 2 200 000 грн. Посилаючись на ст. 1212 ЦК України, на те, що кошти були протиправно списані з її рахунка, просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 2 200 000 грн, а також 2 048 860 грн - індекс інфляції, 1 690 582 грн 28 коп. - доходів від безпідставно утриманого майна та 20 000 грн - моральної шкоди.

В обґрунтування позову, вказувала на те, що 23 вересня 2008 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 14 філії «Кримського РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір «Про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком до 28 вересня 2009 року з виплатою 18,70%.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно, або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Судами встановлено, що 23 вересня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір на суму 385 400 доларів США зі строком погашення до 28 вересня 2009 року, зі сплатою 17,3% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки

Крім того, 23 вересня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір застави, відповідно до якого остання передала відповідачу майнові права вимоги на банківський вклад від 23 вересня 2008 року на суму 2 200 000 грн.

25 березня 2009 року банком, в зв'язку з виниклою заборгованістю по зазначеному кредитному договору, було проведено договірне списання грошових коштів з рахунку позивача в розмірі 2 200 000 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 27 листопада 2009 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 16 березня 2010 року позов ОСОБА_5 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення сум задоволено. Стягнуто з банку на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 2 200 000 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 12 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 18 липня 2012 року, залишеними без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2013 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 5 596 793 грн 60 коп.

Згідно зі ст. 1058 ЦК Україниза договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За правилами ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного й обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено факту неправомірного списання банком коштів з її депозитного рахунку й заподіяння в зв'язку з цим моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_5 висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.В.Кадєтова

Т.Л.Ізмайлова