РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7371/16-ц

пр. № 2/759/3718/16

03 листопада 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати ОСОБА_3 2004 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням - АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, посилаючись на ті підстави, що вона є власником зазначеної квартири, яку набула після смерті її чоловіка. Окрім неї у зазначеній квартирі зареестрований ОСОБА_3, з 2009 р. При розлученні відповідачки з померлим сином позивача визначено місце проживання дитини з її матір'ю за адресою: АДРЕСА_3 З того часу дитина в зазначеній квартирі не проживає. Вважає, що її права як власника квартири порушенні.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідача яка діє в інтересах малолітньої дитини у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, надавши заперечення у письмовому вигляді, позовні вимоги вважає безпідставними. Важає, що бабуся порушує права малолітньої дитини.

Третя особа у судове засідання явку представника не забезпечила, повідомлялася належним чином. На адресу суду надіслано лист про слухання справи без їх участі (а.с. 55).

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_6 є власником АДРЕСА_2 (а.с. 7-9).

У вказаному житлі були зареєстровані її син ОСОБА_7, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_3, та його малолітній син, тобто онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 чиї інтереси представляє відповідач по справі (а.с. 41).

На час розгляду справи за указаною адресою зареєстрованими є власниця кватири позивачка та її неповнолітній онук ОСОБА_3, що підтверджується довідкою, виданою ЖБК «Виноградар-10» за №36 від 12.05.2016 (а.с. 11).

Встановлено також, що згідно актів ЖБК «Виноградор-10» від 12.05.2016, 30.09.2016 та 27.10.2016 неповнолітній ОСОБА_3 жодного дня на спірній житлоплощі, з 24.07.2009 не проживав, оскільки постійно проживав зі своєю матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 12, 41, 53).

Зазначений факт підтверджений у судовому засіданні як позивачкою, так і відповідачкою, яка представляє інтереси неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 50, 34).

Вимагаючи визнання відповідача таким, що втратив право користування належним їй житлом, позивачка посилається на те, що вона має намір продати це житло і переїхати проживати до іншої квартири яку купить з продажу цієї квартири, оскіль у зазначеній квартирі у ній спогади про померлих чоловіка та сина. Однак при цьому, наявність реєстрації відповідача на цьому житлі створює дня неї перешкоди у розпорядженні своєю власністю.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захисти права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Оскільки позивачка є власницею спірної квартири, вона правомірно послалась на ст. 405 ЦК України, згідно якої визначено, що член сім'ї власника житла має право користуватися цим житлом. Однак це право користування втрачається у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членами його сім»ї. Тому, суд вважає, що в даному випадку, позивачка, як власник спірного житла, повинна була звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності. Проте, суд, захищаючи права власності позивача вправі усунути перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Доводи відповідача щодо порушення права дитини на житло відхиляються суддею, оскільки факт проживання дитини зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_3 знайшов своє підтвердження в поясненнях сторін.

Посилання матері відповідача на неможливість виселення дитину без відповідного дозволу органу опіки та піклування не приймаються судом, оскільки позивачем заявлено вимогу саме про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а не вимогу щодо його виселення, враховуючи той факт, що не може бути виселена з приміщення та особа, яка в ньому не проживає.

Отже, жодні права дитини не порушуються.

За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Доводи відповідача про неможливість спільного проживання бабусі та онука не свідчать про поважність причин непроживання дитини в квартирі позивача, а також не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу суму сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись, абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»; ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.

Визнати неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: