Справа №490/1521/16-ц 02.11.2016 02.11.2016 02.11.2016
Справа № 490/1521/16-ц
Провадження № 22ц/784/2425/16 Головуючий в першій інстанції Батченко О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Довжук Т.С.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 - ОСОБА_6

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2016 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

Миколаївської міської ради,

третя особа - фізична особа - підприємець ОСОБА_7 (далі - ФОП ОСОБА_7)

про визнання незаконними та часткове скасування рішення міськради,

ВСТАНОВИЛА:

19 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання незаконними та часткове скасування рішення міськради.

Позивачка зазначала, що відповідно до пунктів 25 і 25.4 рішення Миколаївської міської ради від 12 листопада 2009 року за № 40/25 «Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Центральному району міста Миколаєва», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 1174 кв.м за рахунок земельної ділянки, яка відведена рішенням міської ради від 19 червня 2009 року № 35/50 ПП ОСОБА_7, у тому числі 1174 кв.м відведенні під будівництво, зарахувавши її до земель іншого призначення (відведенні під будівництво), для розміщення автозаправочного комплексу по АДРЕСА_1. Вважає, що вищезазначені пункти рішення суперечать чинному законодавству та порушують її конституційне право на безпечне для життя та здоров'я довкілля, оскільки порушують містобудівні та санітарні норми.

Посилаючись на викладене, позивачка просила позов задовольнити та визнати незаконними і скасувати вказані пункти розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 12 листопада 2009 року № 40/25.

В забезпечення виконання можливого рішення суду 01 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою щодо заборони виконання будь-яких будівельних робіт на спірній земельній ділянці. В обґрунтування даної заяви зазначала, що підставою для застосування вказаного виду забезпечення позову є те, що 16 серпня 2016 року на спірній земельній ділянці товариством розпочато будівельні роботи, а саме відгородження парканом земельної ділянки, площею 1975 кв.м, що на її думку, в подальшому призведе до негативних наслідків, оскільки при вирішенні спору судом будуть враховані фактичні витрати понесенні третьої особою. Окрім того, вказані дії призведуть до заподіяння шкоди навколишньому середовищу, оскільки на території будівельного майданчику розміщенні багаторічні насадження, які можуть бути знищенні забудовником шляхом їх вирубки. Посилаючись на викладене, заявниця просила заяву про забезпечення позову задовольнити, оскільки неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Заборонено будь-якій особі, зокрема, забудовнику ТОВ «Вінницька будівельна компанія» - виконання будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці, площею 1174 кв. м, наданій рішенням Миколаївської міської ради № 40/25 від 12 листопада 2009 року ФОП ОСОБА_7 для розміщення та обслуговування автозаправного комплексу по АДРЕСА_1. Також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницька будівельна компанія».

В апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_7 - ОСОБА_6 просить ухвалу суду в частині вжиття заходів забезпечення позову скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви в повному обсязі. На думку апелянта ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом заборони вчиняти певні дії.

При цьому, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести в майбутньому до певних складнощів при виконанні рішення суду.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя (суд) розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, оскільки предметом спору є рішення Миколаївської міської ради від 12 листопада 2009 року за № 40/25 «Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Центральному району м. Миколаєва», на підставі якого спірна земельна ділянка була передана в оренду ФОП ОСОБА_7 та правомірність якого, в частині передачі відповідних прав на земельну ділянку, на теперішній час оскаржується позивачкою в судовому порядку, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були наявні підстави для задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що будівництво об'єктів на спірній земельної ділянці не є предметом спору є безпідставними, так як будівництво і спірна земельна ділянка знаходяться в безпосередньому зв'язку між собою.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що судом вжитті заходи забезпечення позову до невизначеного кола осіб, що нормами ЦПК України не передбачено.

Так, зі змісту резолютивної частини ухвали суду вбачається, що суд заборонив будь-якій особі, зокрема, забудовнику - ТОВ «Вінницька будівельна компанія»… Тобто, заборона стосується тільки забудовника, а не невизначеного кола осіб.

Не заслуговують на увагу і інші доводи апеляційної скарги, які не спростовують правильність висновку суду щодо наявності підстав для забезпечення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала, відповідає вимогам процесуального закону і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 - ОСОБА_6 відхилити, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку, в силу ст. 324 ЦПК України, не підлягає.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова