Справа № 308/9184/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним Договору купівлі продажу житлового будинку, Договору купівлі продажу земельної ділянки, Договору про надання утримання, розірвання Договору довічного утримання та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним Договору купівлі продажу житлового будинку, Договору купівлі продажу земельної ділянки, Договору про надання утримання, розірвання Договору довічного утримання та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що в липні 2001 року ОСОБА_1 прийняла в спадщину житловий будинок №31 по вул. Щедріна в м. Ужгород та земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул.. Щедріна, 31. В червні 2010 року загинув син позивачки ОСОБА_5, а у вересні 2010 року у чоловіка позивачки ОСОБА_6 стався перший інсульт. Внаслідок цих трагічних подій родина позивачки опинилася в складних життєвих обставинах та протягом даного часу переживала фінансову скруту. Починаючи з часу загибелі сина, рідний брат позивачки ОСОБА_2 говорив про те, що він із сином ОСОБА_3 можуть надавати допомогу по хазяйстві. Так, в березні 2011 року відповідачі на власник розсуд розпочали ремонт у санвузлі належного позивачці будинку. В січня 2013 року в чоловіка ОСОБА_1 стався другий інсульт, після чого ОСОБА_2 запропонував укласти Договір довічного утримання, внаслідок якого відповідачі будуть піклуватися про позивачку та її чоловіка. Так, 02.03.2013 року сторони прибули до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, якої вже були надруковані та готові для підпису документи. Оскільки у ОСОБА_1 поганий зір, вона не змогла самостійно прочитати дані договори. Однак, довіряючи своєму братові та не здогадуючись про його дійсні наміри підписала всі документи. Про здійснення безумовної передачі майна у власність ОСОБА_2 позивачка усвідомила після того, як 09.04.2013 року ОСОБА_3 почав себе поводити по відношенню до ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_6 зухвало, фактично відмовився виконувати обовязки по їхньому утриманню. Під час сварки почав штовхати позивачку в результаті чого заподіяв їй тілесних ушкоджень, що в свою чергу призвело до тимчасової втрати працездатності строком з 12.04.2013 року по 27.05.2013 року. Таким чином, в березні 2013 року між ОСОБА_1 та відповідачами було укладено Договори купівлі продажу житлового будинку, земельної ділянки та договір про надання утримання, яким відповідачі неправомірно заволоділи власністю позивачки. Окрім того, позивачка не отримувала від відповідачів жодних коштів в рахунок оплати за житловий будинок та земельну ділянку, розписку з цього приводу не видавалося. Такими діями з боку відповідачів позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, що призвело до порушення нормального життєвого укладу, втрату поваги друзів, знайомих, спокою та сну. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в розмірі 60000грн. Оскільки, ОСОБА_1 при укладені договорів помилялася щодо обставин, котрі мають істотне значення, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким визнати недійсним Договір купівлі продажу будинку №31 по вул. Щедріна в м. Ужгород, укладеного 02.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати недійсним Договір купівлі продажу земельної ділянки розташованої за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна, 31, укладеного 02.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати недійсним Договір про надання утримання, укладеного 02.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 60000грн., витрати на правову допомогу в розмірі 12000грн. та судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_7 в останнє судове засідання не зявилися. Однак, в попередніх судових засіданнях збільшили позовні вимоги, а саме просили суд винести рішення, яким визнати недійсним Договір купівлі продажу будинку №31 по вул. Щедріна в м. Ужгород, укладеного 02.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати недійсним Договір купівлі продажу земельної ділянки розташованої за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна, 31, укладеного 02.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати недійсним Договір про надання утримання, укладеного 02.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, визначити, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично був укладений Договір довічного утримання ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_6 та розірвати цей договір у звязку із невиконанням ОСОБА_2 зобовязань даного договору, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 60000грн., витрати на правову допомогу в розмірі 12000грн. та судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 в останнє судове засідання не зявилися. Однак, в попередніх судових засіданнях проти позову заперечили. Пояснили, що викладені позивачем в позові обставини не відповідають дійсності, ОСОБА_1 не могла помилитися щодо умов договорів, оскільки бажала відчужити житловий будинок та земельну ділянку. Так, позивачка, усвідомлюючи, що прямих спадкоємців першої черги в неї не має, сама запропонувала своєму братові ОСОБА_2 укласти дані договори, за які він би забезпечив гідну старість їй та її чоловіку ОСОБА_6, внаслідок чого було укладено також Договір про надання утримання. Грошові кошти за житловий будинок та земельну ділянку позивачка також отримала, що відображено в спірних договорах. А тому, просили суд винести рішення, яким відмовити в задоволенні даного позову.

Надали суду заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в останнє судове засідання не зявився. Однак, в попередніх судових засіданнях проти позову заперечив. Пояснив, що позивачка ОСОБА_1 добровільно уклала з відповідачем ОСОБА_2 Договір купівлі продажу та Договір земельної ділянки, за які отримала грошові кошти.

Третя особи приватний нотаріус ОСОБА_4 в останнє судове засідання не зявилася, однак, в попередньому судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила, що позивачка ОСОБА_1 свідомо, без введення в оману, за власною волею уклала із відповідачами зазначені вище договори, усвідомлюючи настання саме цих наслідків.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, вона приходиться доброю знайомою ОСОБА_1 Одного дня позивачка попросила її посидіти із чоловіком ОСОБА_6. Прийшовши додому вона розповіла, що зробила щось нерозумне а потім все розповіла. Грошей в неї не було.

Допитана в судовому засіданні якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що вона працівником соціальної служби, на обліку в якій стоїть гр. ОСОБА_1 з її слів їй відомо, що брат та племінник шляхом обмну заволоділи її житловим будинком та земельною ділянкою.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що вона є родинкою сторонам у справі, а саме її чоловік ОСОБА_12 є рідним братом позивачки та відповідача. Їй відомо, що ОСОБА_1 не бажала продавати будинок. Після смерті сина їй було дуже важко, грошей не вистачало, чоловік важко захворів. Грошей в неї не було.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

По справі встановлено, що 02.03.2013 року було укладено договір купівлі продажу будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність належний позивачці житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Ужгород, вул. Щедріна, 31 і сплачує за нього ціну, визначену цим договором, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такого договору.

Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про що зроблено відповідний запис в реєстрі за №424.

Також 02.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі продажу земельної ділянки, згідно якого позивачка продала відповідачу у власність земельну ділянку загальною площею 0,0591 га, яка знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна, 31, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такого договору.

Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про що зроблено відповідний запис в реєстрі за №421.

Позивачка в позовній заяві та наданих в судовому засіданні поясненнях вказує на те, що має поганий зір, у звязку з чим не змогла самостійно прочитати дані договори. Однак, довіряючи своєму братові ОСОБА_2 та не здогадуючись про його дійсні наміри підписала всі документи. Про здійснення безумовної передачі майна у власність ОСОБА_2 позивачка усвідомила після того, як 09.04.2013 року ОСОБА_3 почав себе поводити по відношенню до ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_6 зухвало, фактично відмовився виконувати обовязки по їхньому утриманню. Під час сварки почав штовхати позивачку в результаті чого заподіяв їй тілесних ушкоджень, що в свою чергу призвело до тимчасової втрати працездатності строком з 12.04.2013 року по 27.05.2013 року. Таким чином, відповідачами було укладено Договори купівлі продажу житлового будинку, земельної ділянки та договір про надання утримання, яким відповідачі неправомірно заволоділи власністю позивачки, оскільки ОСОБА_1 при укладені договорів помилялася щодо обставин, котрі мають істотне значення.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Однак, з наявної в матеріалах справи Довіреності від 23.02.2013 року, засвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_3 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями у будь яких органах, підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форми власності, перед юридичними та фізичними особами з будь яких питань, що стосуватимуться виготовлення та належного оформлення документів, необхідних для відчуження належних ОСОБА_1 на праві власності обєктів нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки за адресою: м. Ужгород, Закарпатської області, вул. Щедріна, 31.

Таким чином, суд не вбачає підстав вважати, що ОСОБА_1, укладаючи Договір купівлі продажу житлового будинку та Договір купівлі продажу земельної ділянки від 02.03.2013 року помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Так як із зазначеної вище Довіреності вбачається чітке волевиявлення відчужити житловий будинок та земельну ділянку за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна, 31.

У відповідності до п.2.1 Договору купівлі продажу будинку від 02.03.2016 року вбачається, що ціна нерухомого майна, що купується за цим Договором становить 279000грн., які Продавець отримала від Покупця повністю до підписання цього договору.

У відповідності до Розділу ІІ Договору купівлі продажу земельної ділянки від 02.03.2013 року продаж вчинено за погоджену сторонами суму: 23000грн., які отримані Продавцем від Покупця під час оформлення цього договору. Сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків.

Позивачка в позовній заяві та наданих судових засіданнях поясненнях вказує на той факт, що в неї поганий зір та фізично не могла прочитати документи самостійно.

Однак, жодного належного доказу суду в підтвердження даної обставини суду не надала.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача про визнання недійсним Договору купівлі продажу будинку та Договору купівлі продажу земельної ділянки необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що суперечать наявним в матеріалах справи доказам поданими представником відповідача, а тому такими, що не підлягають до задоволення.

Окрім того, 02.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання утримання, у відповідності до якого відповідач зобовязується у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором надавати ОСОБА_1 та її чоловікові ОСОБА_6

У відповідності до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч.ч. 2-5 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для визнання вказаного Договору на надання утримання недійсним, так як ОСОБА_1 підтвердила факт свого волевиявлення на укладення даного договору, усвідомлюючи та спрямовуючи свої дії саме на настання наслідків від його укладення, договір було вчинено у встановленій законом формі.

Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 почав себе поводити по відношенню до ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_6 зухвало, фактично відмовився виконувати обовязки по їхньому утриманню. Під час сварки почав штовхати позивачку в результаті чого заподіяв їй тілесних ушкоджень, що в свою чергу призвело до тимчасової втрати працездатності строком з 12.04.2013 року по 27.05.2013 року.

З наявної в матеріалах справи Епікрізу 5636/380 вбачається, що ОСОБА_1 знаходилася на лікуванні в неврологічному відділенні з 27.05. по 07.06.2013 року. Однак, в даній довідці не вбачається причина поступлення заподіяна з боку фізичного насильства хвороба.

Також, з наявної в матеріалах справи Постанови від 29.05.2013 року Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області вбачається, що кримінальне провадження №0001625 від 11.04.2013 року закрито на підставі п.2 ч.1 сь.284 КПК України у звязку із відсутністю у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України.

А тому вимога про визнання недійсним Договору на надання утримання від 02.03.2013 року не підлягає задоволенню.

Позивачка та представник позивачки просили суд визнати, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично був укладений Договір довічного утримання ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_6 та розірвати цей договір у звязку із невиконанням ОСОБА_2 зобовязань даного договору.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Однак, судом встановлено, що Договір довічного утримання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ніколи не був укладений, жодних правовідносин та наслідків з нього ніколи не виникало, а тому не вбачає підстав для визнання укладеним неіснуючого договору та його розірвання у звязку із невиконанням неіснуючих умов, так як такий Договір було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із дотриманням всіх його істотних умов та нотаріально завірений.

Згідно ч.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючі наведенні обставини, суд приходить до переконання, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 57 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 3, 23, 203, 215, 229, 655, 656, 744, 745 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним Договору купівлі продажу житлового будинку, Договору купівлі продажу земельної ділянки, Договору про надання утримання, розірвання Договору довічного утримання та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом десяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_14