АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 525/860/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3294/16Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним і відповідачем 13 червня 2007 року було укладено кредитний договір, згідно умов якого, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5 916 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості. Зазначав, що відповідачка порушила виконання зобовязань за договором, у звязку з чим, станом на 03 червня 2015 року, утворилась заборгованість у сумі 27 815, 68 грн., яку просив стягнути з ОСОБА_2 на користь банку.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, у звязку зі спливом позовної давності.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № РLXRRХ02950173 від 13 червня 2007 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 916 грн. на строк 24 місяці по 13 червня 2009 року, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 141, 98 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 986 грн. в обмін на зобовязання позичальника повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «1» по «5» число кожного місяця позичальнику повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 420, 93 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами (а.с. 7).

На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором № РLXRRХ02950173 від 13 червня 2007 року банком надано розрахунок, згідно якого станом 03 червня 2015 року заборгованість відповідача перед банком становить 27 815 грн. 68 коп., і складається з наступного: 2 206, 33 грн. заборгованість за кредитом; 9 418, 75 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 1 135, 84 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 13 254, 01 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 300, 75 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що банк звернувся до суду з вищевказаним позовом з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Згідно з умовами договору, кредит надався відповідачу на строк до 13 вересня 2009 року. Позивачем не було надано суду доказів на підтвердження переривання строку позовної давності позичальником, шляхом внесення щомісячних платежів по кредитному договору після закінчення строку його дії, а тому строк позовної давності слід обраховувати із наступного дня відповідної календарної дати, а саме 14 вересня 2009 року.

Доводи апеляційної скарги щодо переривання строку позовної давності відповідачкою, шляхом погашення простроченого сальдо 28 жовтня 2010 року, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки вказані твердження не узгоджуються з наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 257 ЦПК України, строк позовної давності для звернення до суду з вищевказаним позовом сплинув 14 вересня 2012 року. Позивач звернувся до суду 07 липня 2015 року, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності, застосування якої заявлено стороною у справі ( а.с.88).

Посилання апеляційної скарги на п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, згідно якого розмір позовної давності збільшено до 5 років, - є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в пять років.

В Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відсутній підпис ОСОБА_2

В заяві позичальника від 13 червня 2007 зазначено, що вона ознайомлена з Умовами та своїм підписом підтверджує, що їй надана інформація щодо угоди, а також, те, що вона згодна, що заява разом з Умовами та Тарифами складають кредитно-заставний договір, однак у заяві не було зазначено про збільшення позовної давності.

Отже, вбачаючи, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача, то збільшення позовної давності не можна вважати таким, що вчинене у письмовій формі.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року, № 1926цс15 від 04 листопада 2015 року.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1