Справа №442/5142/16-ц
Провадження №2/442/1813/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Петрів В.М.

за участі позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

та представник відповідачів ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом Хом»як ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9»як ОСОБА_7 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю,мотивуючи позовні вимоги тим, що є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою вул. Ів. Франка, 50 у с. Гаї Нижні Дрогобицького району Львівської області, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.06.2016 року за № 618. Однак, у вище вказаному будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_8 з 23.07.2010 року, ОСОБА_5 з 05.09.2006 року, коли житловий будинок перебував ще у власності попереднього власника ОСОБА_10. Так як відповідачі не її членами сім»ї, останні у даному будинку не проживають, лише формально їх місце проживання зареєстровано за вищезазначеною адресою, добровільно знятися з реєстрації вони відмовляються. Відтак порушують її право як власника, яка позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а тому звернулася до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_9»як М.М. та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що вони є синами попереднього власника будинку ОСОБА_10, а відтак мають таке ж право на будинок, як ї позивачка, зареєструватися вони не мають куди, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги також не визнала з аналогічних підстав, тому просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_6, покинула судове засідання з невідомих суду причин.

Суд, дослідивши письмові докази, у справі, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

У національному законодавстві та судовій практиці право на житло гарантоване людині ст. 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Основного Закону проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст.72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у вітчизняному законодавстві України

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. З Цивільного кодексу України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що позивачка Хом»як ОСОБА_7 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою вул. Ів. Франка, 50 у с. Гаї Нижні Дрогобицького району Львівської області, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.06.2016 року за № 618, отже будинок належить до приватного житлового фонду, а не державного чи громадського житлового фонду, а тому положення ст. 71,72 ЖК України на спірні правовідносини не поширюються.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до листа Вищого спеціаліхлваного суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судааи закодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Таким чином, у зв»язку з припиненням права власності колишнього власника, ОСОБА_10 на житловий будинок, що знаходиться за адресою вул.Франка, 50 у с.Гаї Нижні Дрогобицького району Львівської області, та відсутності договірних відносин щодо користування даним будинком між Хом»як М.М. та ОСОБА_8, ОСОБА_5 у відповідачів відсутні правові підстави користування вказаним житловим будинком і так як відповідачі відмовляються у добровільному порядку здійснити процедуру зняття з реєстрації місця проживання у даному житловому будинку, суд вважає що позовні вимоги слід задоволити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88 , 209, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 405, ЦК Кодексу України, ст. 156 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Хом»як ОСОБА_7 задоволити.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном Хом»як М.М. - житловим будинком по вул. І.Франка, 50 у с.Гаї Нижні Дрогобицького району Львівської області, шляхом визнання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою вул. І.Франка, 50 у с.Гаї Нижні Дрогобицького району Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь Хом»як ОСОБА_7 понесені нею судові витрати у розмірі 551,20 гривень.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Головуюча-суддя: ______________ ОСОБА_1