АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар: Костюк Л.В.

за участю: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнання незаконним зняття з реєстрації та скасування свідоцтва про право власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3 на рішення Шевченкіського районного суду м.Чернівці від 30 серпня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

Посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 09 червня 2015 року. В належній їй на праві власності квартирі з листопада 2011 року по теперішній час проживає без реєстрації відповідач ОСОБА_5

З підстав ст.391 ЦК України просила усунути перешкоди у здійсненні нею права власності квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї відповідача ОСОБА_5 без надання іншого житла.

№22ц-1305/16 Головуючий у І інстанції Семенко О.В.

Категорія 2.5 Суддя-доповідач Височанська Н.К.

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору дарування удаваним, визнання незаконним зняття з реєстрації та скасування свідоцтва про право власності.

Посилався на те, що з народження проживав та на даний час проживає в квартирі АДРЕСА_1.

В 2013 році йому стало відомо, що його мати ОСОБА_3 без його відома в 2004 році виписала його з квартири та приватизувала її лише на своє ім'я.

З листопада 2011 року, після численних суперечок з матір'ю, він зареєструвався за адресою, АДРЕСА_2. Проте, весь час проживав і продовжує проживати за адресою АДРЕСА_1.

09.06.2015 року укладено договір дарування квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Вважає даний договір удаваним правочином, оскільки він укладений з метою приховати інший правочин та позбавити його житла.

Просив визнати договір дарування квартири від 09.06.2015 року №НАН65221, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 недійсним; визнати незаконним зняття його з реєстрації з місця проживання за адресою АДРЕСА_1; скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 13.09.2004 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнання незаконним зняття з реєстрації та скасування свідоцтва про право власності задоволено.

Визнано незаконним зняття з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 13.09.2004 року на квартиру №1 за адресою АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 09 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Вирішено питання судових витрат по справі.

На дане рішення суду ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог та задовольнити первісний позов. Посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову. При цьому колегія суддів виходить з наступних підстав.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 незаконно зняла з реєстрації місця проживання ОСОБА_5, після чого незаконно приватизувала квартиру лише на своє ім»я, а тому були порушені права ОСОБА_5 на користування спірною квартирою. Оскільки незаконно була проведена приватизація квартири, то відповідно правочини, вчинені після приватизації, є також незаконними.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна, оскільки цей висновок суперечить вимогам закону та не грунтується на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення у повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 з 15 червня 1999 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Із заяви ОСОБА_3 до органу приватизації м.Чернівці від 02.07.2004 року вбачається, що вона просить оформити передачу спірної квартири в особисту власність (т.1 а.с.165).

Із довідки про склад сім»ї наймача квартири від 19.08.2004 року вбачається, що в спірній квартирі на час проведення приватизації була зареєстрована лише ОСОБА_3 (т.1 а.с.166).

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про підстави та період зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Вирішуючи питання про призначення справи до судового розгляду, суд в обов'язковому порядку має вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З тексту зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 вбачається, що ним пред»явлений позов до своєї матері ОСОБА_3 та сестри ОСОБА_1, в якому він просить визнати незаконним зняття його з реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1, оспорює приватизацію квартири на ім»я його матері та просить скасувати свідоцтво про право власності на квартиру, видане на ім»я його матері.

Процедура реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування визначена Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 року №1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за №2109/22421 (далі Порядок).

Відповідно до п.1.3 зазначеного Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України.

Станом на час зняття ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання, тобто на 2004 рік, діяв наказ МВС України від 26.05.2004 року №571 «Про організацію реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні», відповідно до якого оформлення реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб проводилось територіальними органами та підрозділами служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України (далі - органи реєстрації).

Право громадян на приватизацію житла, що знаходиться в державній власності, визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а порядок приватизації житла встановлено Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у приватну власність громадян.

Згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного жилого фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному

господарському віданні або оперативному управлінні яких

знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання незаконним зняття з реєстрації місця проживання та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру, суд першої інстанції вирішив права та обов»язки органу реєстрації та органу приватизації, не залучивши їх у порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України, до участі у справі в якості співвідповідачів.

Апеляційний суд в силу повноважень, визначених ст.307 ЦПК України, позбавлений можливості усунути допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову про визнання незаконним зняття ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру на ім»я ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 не позбавлений права звернутися до суду повторно з таким же позовом, залучивши до участі у справі належних відповідачів.

Відмовляючи в задоволенні позову з зазначених підстав, колегія суддів не дає оцінки обґрунтованості позовних вимог щодо правомірності зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 та проведення приватизації спірної квартири, оскільки це може бути зроблено під час розгляду справи з належними відповідачами.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до договору дарування від 9 червня 2015 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5 та визнаючи договір дарування спірної квартири недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що приватизація квартири відбулася незаконно, а тому правочин, вчинений на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації, не відповідає вимогам закону і повинен бути визнаний недійсним.

Проте, до такого висновку суд прийшов з порушенням ст.11 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 пред»явив позов до суду про визнання договору дарування удаваним.

Суд першої інстанції вийшов за межі пред»явлених вимог і визнав договір дарування недійсним з підстав, які не заявлялися позивачем.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визнання договору дарування недійсним підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним, колегія суддів виходить з наступного.

Обґрунтовуючи підстави позову про визнання договору дарування удаваним, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 посилався на те, що договір дарування спірної квартири був укладений з метою приховати інший правочин, зокрема, з метою позбавлення його житла.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Вирішуючи спір по суті колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 не обгрунтував удаваність вчиненого договору дарування прихованням іншого договору, який на справді мав місце; не надав належних доказів, які б спростовували наявність у сторін наміру укладати договір дарування та підтверджували спрямованість їхньої волі на виникнення інших цивільно-правових відносин.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 в частині визнання договору дарування удаваним задоволенню не підлягають.

Що стосується первісного позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.ч.1 ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 9 червня 2015 року (т.1 а.с.4).

В спірній квартирі проживає без реєстрації та без згоди власника відповідач ОСОБА_5, який чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй власністю.

Встановлено, що ОСОБА_5 проживав в спірній квартири зі згоди колишнього власника ОСОБА_3, як член її сім»ї. Із припиненням права власності ОСОБА_3, ОСОБА_5 втратив право володіння та користування спірною квартирою. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований по АДРЕСА_1, отже має інше місце проживання.

Таким чином, ОСОБА_5 не є членом сім»ї власника квартири ОСОБА_1 Позивач ОСОБА_1 має право на підставі ст.391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а тому колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 є обгрунтований та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 309,313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 серпня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_5 без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання незаконним зняття з реєстрації місця проживання, скасування свідоцтва про право власності та визнання договору дарування квартири недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: