Справа № 464/7066/16-ц
пр.№ 2/464/1927/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Мички Б.Р.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа відділ у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_3, зареєстрований 24 травня 2014 року Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 114; визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним батьком дитини, за адресою: м.Львів, вул. Драгана, 21/56.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 травня 2014 року він та відповідачка зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 114. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4, 20.04.2015р.н. Зазначає, що після реєстрації шлюбу в них з відповідачкою спочатку склалося чудове спільне сімейне життя, однак після народження дитини, їхні відносини суттєво погіршилися, відповідачка кардинально змінила свою поведінку та ставлення до нього та до сімї загалом. Вона перестала займатися вихованням сина, не приділяла йому із сином належної уваги, часто влаштовувала скандали, свідком яких був їхній син. Він втратив інтерес до свої дружини, між ними втрачено почуття взаємної любові, довіри, поваги, а тому вони припинили в грудні місяці 2015 року фактично шлюбні відносини та з цього ж часу не ведуть спільне господарство. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим, шанси на збереження шлюбу відсутні, а тому просить розірвати між ними формально існуючий шлюб. Що стосується місця проживання їхнього спільного сина, то зазначає, що син проживає із ним у квартирі, яка належить на праві власності його матері ОСОБА_5, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Він спроможний повністю матеріально забезпечити дитину, оскільки офіційно працевлаштований, має стабільний, немалий дохід; спиртними напоями не зловживає, не палить; за місцем роботи і проживання характеризується позитивно; добре відноситься до сина. Вважає, що проживання останнього із матірю відповідачкою ОСОБА_3, негативно вплине на його виховання та здоровя, вона не зможе дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не зможе забезпечити нормальних безпечних для здоровя дитини умов проживання. У звязку із вищенаведеним, вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач в судовому засіданні та його представник ОСОБА_6 надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять таку задоволити; в судове засідання, призначене на 12 грудня 2016 року не з'явилися, подали суду письмову заяву, в якій просять розглядати справу у їхній відсутності.

Відповідачка в судовому засіданні спочатку не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, однак, в подальшому, при дачі пояснень, виявила бажання зберегти сімю; в судові засідання, призначені на 18 листопада 2016 року та на 12 грудня 2016 року не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату і час слухання справи, а тому суд вважає можливим розглядати справу у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи відділу у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_2, підтримав, не заперечує щодо задоволення таких; що стосується вимоги про розірвання шлюбу між сторонами, то у вирішення такої покладається на розсуд суду; в судове засідання, призначене на 12 грудня 2016 року не зявився, подав заяву про слухання справи у його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши її дійсні обставини та причини позову, повно та всебічно зясувавши фактичні взаємини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу.

Згідно положень ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини або чоловіка на особисту свободу і недоторканість.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 24 травня 2014 року у Сихівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 114.

В шлюбі у них народилась дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Сімейне життя між сторонами не склалось, через різницю в поглядах на сімейні цінності, сімейне життя та обов'язки, зберегти шлюб сторонам не вдалося. На даний час вони проживають окремо, не підтримують подружні відносини, а також не ведуть спільний побут та господарство. Судом встановлено, що сторони втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаєморозуміння, без яких повноцінна сімя існувати не може, і відновлення сімейних стосунків неможливе; переконані, що не будуть вживати заходів для збереження формально існуючого шлюбу.

Зважаючи на те, що з моменту звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про розірвання шлюбу (16 вересня 2016 року) станом на час розгляду справи пройшло вже три місяці, та за цей час примирення між подружжям не відбулось, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечить їх інтересам та інтересам дитини, сім'я сторін по справі розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати.

ч.1 ст.160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_4 зареєстрована із батьком позивачем ОСОБА_2 за адресою: м.Львів. вул. Драгана, 21/56, що підтверджується довідкою, виданою ЖБК № 247 з місця проживання про склад сімї і прописки № 1763 від 07.07.2016 року; крім цього, у даній квартирі зареєстрованими є ОСОБА_5, яка є бабцею дитини ОСОБА_4, та яка є власником вказаної квартири, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 10797 від 26.09.1996 року; ОСОБА_7, який є дідусем хлопчика та ОСОБА_8, яка є тіткою останнього.

Із характеристики, виданої ЖБК № 247 вбачається, що позивач ОСОБА_2 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 з червня місяця 2016 року разом з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проявляє себе турботливим батьком, здійснює належний догляд за дитиною, дбає про його матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток. Крім цього, в судовому засіданні із пояснень позивача ОСОБА_2 вбачається, що в даній квартирі разом із ним та дитиною проживають його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які беруть участь у вихованні свого онука та забезпечують його постійним доглядом та піклуванням.

Із характеристики, виданої ТзОВ «Діамант» вбачається, що ОСОБА_2 працював годинникарем з травня 2011 року по січень 2016 року на ТДВ «Діамант»; за час роботи проявив себе дисциплінованим та законопослушним працівником; зауважень чи стягнень по роботі не було; завдання завжди виконував вчасно і якісно; із співробітниками мав хороші стосунки; завжди проявляв ініціативу при проведенні будь-яких заходів на підприємстві; є ввічливою людиною; звільнився з роботи 15.01.2016 року за власним бажанням по сімейним обставинам.

Встановлено, що ОСОБА_2 працевлаштований, працює з 01.09.2016 року ювеліром в ювелірній майстерні «Діамант», що підтверджується довідкою № 1 від 06.09.2016 року.

Як вбачається із акту обстеження умов проживання в помешкані за адресою: АДРЕСА_2, для дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком ОСОБА_2 створені належні умови для проживання, розвитку та виховання, дитина забезпечена всім необхідним.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Крім того, поняття „розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки, мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Враховуючи вищезазначене, інтереси дитини, його прихильність до батька, який його виховує та утримує, їх спільне проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, позицію представників органів опіки та піклування про доцільність проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача 1102,40 грн. судового збору.

На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 160, 161 Сімейного Кодексу України, Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року та керуючись ст.ст. 10, 88, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, с у д, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 24 травня 2014 року Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 114.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, 20.04.2015р.н., разом з батьком ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1102,40 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному екземплярі.