Справа № 487/8938/15-ц
Провадження № 2/487/481/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05.10.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.

секретаря Уманського І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_5 (Арсенюк) Крістіни Євгенівни до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про виселення та усунення перешкод у користуванні квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2002 р., який зареєстрований КП ММБТІ 30.09.2002 р. за реєстровим №16142. Відповідач згідно з вказаним договором діяв від імені та в інтересах ОСОБА_5, та з часу укладення договору вселився та проживає у вказаній квартирі. За вказаною адресою зареєстрована донька позивачки ОСОБА_4 Позивач вказує, що відповідач перешкоджає їй користуватися своєю власністю, не надає ключів від вхідних дверей квартири, виселитися з квартири не бажає. З цього приводу вона зверталась до відділу поліції. Позивач просить виселити ОСОБА_2 з квартири №12, яка знаходиться в м. Миколаєві по вул. Даля, 14 без надання іншого приміщення, усунувши перешкоди в користуванні вказаною квартирою та стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги у повному обсязі, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснивши, що вона на час придбання квартири АДРЕСА_1 мешкала в ОСОБА_6, тому вона видала довіреність на ім*я відповідача з метою придбання для неї вказаної квартири. Квартира була придбана виключно за її кошти, які вона заробляла в ОСОБА_6. Вона дозволила відповідачу деякий час користуватися квартирою на час її відсутності в Україні, та поки він не вирішить свої матеріальні проблеми, оскільки довіряла відповідачу, у них були гарні стосунки. Вона також перераховувала відповідачу кошти для сплати комунальних платежів, надала можливість користуватися депозитним вкладом, з відсотків від якого також сплачувалися комунальні послуги. Ключі від квартири з самого початку були у відповідача, він їй їх не надавав. Вона у спірній квартирі ніколи не проживала. В квартирі зареєстрована її донька ОСОБА_4, яка мешкала в ній з вересня 2003 р. по 31.05.2004 р. На теперешній час вона не має можливості розпорядитися квартирою продати або обміняти, відповідач також перешкоджає проживати в квартирі її дочці. З приводу дій відповідача вона зверталась в правоохоронні органи, а також в 2009 році - до суду з позовом про виселення ОСОБА_2, та оскільки перебувала в ОСОБА_6 і не мала змоги виконати обов*язки щодо сплати гонорару представнику, позов був залишений без розгляду.Відповідач має інше житло за адресою: м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 30.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснив, що спірна квартира була придбана для нього: для постійного проживання і створення спортзалу. Про це була усна домовленість з позивачкою. Він вселився до спірної квартири разом з дружиною та дитиною. Квартира була придбана на ім*я позивачки, оскільки в той час у нього був невдалий шлюб, щоб в разі розлучення частина майна не надійшла дружині. Квартира була придбана частково за його кошти від продажу іншої квартири по вул. Дунаєва, 69/20 за 4000 доларів, та за кошти, які надала позивачка в якості дарунку 4200 доларів, оскільки він доглядав її дітей. З позивачкою на час придбання спірної квартири були родинні стосунки, вона приїзджала і виказувала радість від того, що у нього з*явилось власне житло. З 2008 року позивачка почала казати про необхідність його виселення з квартири, а в 2009 році звернулась з позовом до суду, який був залишений без розгляду. В теперішній час він проживає в квартирі разом з дружиною та дітьми, в квартирі є кімнати для проживання, та кімната для тренувань. Він готовий надати позивачці ключі від квартири з метою її проживання, крім того, є можливість здійснити перепланування та проживати спільно. Квартира за адресою: м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 30/20 належить його матері.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимг, ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що в 1998 році її мати ОСОБА_5 виїхала на заробітки до ОСОБА_6. Вона до 15.04.2002 року мешкала з бабусею, з серпня 2002 р. по вересень 2003 р. з відчимом і молодшою сестрою, а з вересня 2003 р. по 31.05.2004 р. у спірній квартирі разом зі своєю дитиною, поки відповідач не вигнав її, відібравши ключі. ЇЇ мати весь цей час мешкала в ОСОБА_6, де зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_6. В 2008 році ОСОБА_2 її мати пропонувала виселитися з квартири, проте він відмовився, а в 2009 році позивач зверталась до суду з позовом про виселення відповідача. Відповідач має інше житло в м. Мколаєві, вул. Фалєєвська, 30.

Заслухавши сторони, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379,382 ЦК України). Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України і передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, визначеному відповідно до угоди з власником.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири №12 в житловому будинку №14 по вул. Даля в м. Миколаєві на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2002 р., який зареєстрований КП ММБТІ 30.09.2002 р. за реєстровим №16142. Договір не визнаний недійсним. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_2 діяв за ОСОБА_13 згідно доручення, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_14 19.08.2002 р. за р. №324.

Відповідач ОСОБА_2 з часу укладення зазначеного договору по теперішній час проживає у спірній квартирі разом з дружиною і двома дітьми. У квартирі зареєстрована ОСОБА_4 донька позивачки.

Відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна за відповідачем зареєстровано право власності на ? частку квартири за адресою: м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 30/21. Тобто відповідач забезпечений власним житлом.

Позивач та відповідач є рідними братом і сестрою. В судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами, що позивачка в 1998 році виїхала до ОСОБА_6, де в подальшому уклала шлюб з громадянином ОСОБА_6. На час вселення до спірної квартири сторони мали свої родини, зокрема відповідач вселився у спірну квартиру разом з дружиною і дитиною. Позивач з відповідачем ніколи не проживали разом у спірній квартирі та не вели спільне господарство, не були пов'язані сумісним побутом. Таким чином, відповідач на час вселення до квартири був колишніми членом сім'ї позивачки. Власник ОСОБА_5 надала згоду на проживання відповідача у спірній квартирі, що не суперечить вимогами ч.1ст. 319 ЦК України про те, що власник на свій розсуд розпоряджається своєю власністю, лише на час її відсутності у спірній квартирі у зв'язку з її постійним проживанням за межами України. Зазначену обставину відповідач в суді не спростував, його посилання на те, що квартира була придбана ним у тому числі і за власні кошти для власного проживання не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 суд не приймає до уваги, оскільки вони не є належними доказами на підтвердження доводів відповідача в цій частині. До теперішнього часу відповідач, який вважає себе фактичним власником житла, не звертався з вимогами про визнання угоди, предметом якої є спірна квартира, недійсною. Безпідставними є доводи відповідача про те, що квартира була придбана не на нього, а на позивачку, оскільки він в той час перебував у невдалому шлюбі, зазначена відповідачем обставина не завадила йому, будучі одруженим, придбати іншу квартиру на своє йм*я, що вбачається з рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.07.2009 р. Наведене свідчить про те, що проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 носило тимчасовий характер.

10.12.2009 р. ОСОБА_5 зверталася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою про виселення ОСОБА_2

31 жовтня 2015 року ОСОБА_5 направила ОСОБА_2 вимогу про звільнення вказаної квартири. Проте її вимоги не були задоволені в добровільному порядку відповідачем ОСОБА_2

Крім того, позивач з приводу неможливості вільного користування належним їй житлом зверталася до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області.

Доводи відповідача з посиланням на листи на ім*я позивачки та третьої особи про обговорення питання спільного користування квартирою, які, на його думку свідчать про відсутність з його боку перешкод в користуванні квартирою, суд до уваги не приймає, оскільки вони надіслані вже після того, як позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Таким чином, зайняття відповідачем належної позивачу квартири порушує її право користування і розпорядження майном і є підставою для усунення перешкод в цьому та виселення цієї особи.

Оскільки відповідач на час вселення до спірної квартири не був членом сім'ї її власника, тому положення ст. ст.116, 157 ЖК УРСР щодо виселення членів сім'ї власника будинку та осіб, що припинили із ним сімейні відносини, на які посилалися відповідач та його представник в своїх запереченнях, на спірні правовідносини не розповсюджуються. Крім того, відповідач не довів наявність підстав постійного проживання у спірній квартирі. Посилання відповідача на сплату комунальних платежів не є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову про виселення, до того ж відповідач в судовому засіданні не заперечував, що деякий час комунальні платежі він сплачував за кошти, що надавались йому позивачкою.

З огляду на викладене суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом виселення відповідача зі спірної квартири.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 (Арсенюк) Крістіни Євгенівни задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири №12, яка знаходиться в будинку №14 по вул. Даля в місті Миколаєві, усунувши перешкоди у користуванні квартирою №12, яка знаходиться в будинку №14 по вул. Даля в місті Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 (Арсенюк) Крістіни Євгенівни судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева