Справа № 592/9524/16-ц
Провадження № 4-с/592/83/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали скарги ОСОБА_2 про визнання незаконною (нечинною) та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобов'язання державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м.Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа,-

встановив:

Заявник звернувся до суду зі скаргою та свої вимоги мотивує тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми по справі №592/1898/16-ц задоволено позов та усунуто перешкоди співвласникам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у користуванні квартирою №4 будинку №7 по ОСОБА_6Красовицького в м.Суми шляхом виселення з цієї квартири ОСОБА_7 08.10.2016 р. було отримано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, яку мотивовано тим, що у виконавчому документі відсутні заходи зобовязального характеру відповідно до ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження» - загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення. У виконавчому листі вказано два способи виконання рішення суду: усунути перешкоди та виселення. Згідно ст.368 ЦПК України,- за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. З такою позицією старшого державного виконавця Патик А.Ф. він не погоджується та вважає її помилковою. Так, зі змісту виконавчого листа слідує, що судом задоволена одна позовна вимога про усунення перешкод шляхом виселення. Тобто, суд в самому рішенні визначив порядок усунення перешкод (порядок виконання рішення суду) у користуванні квартирою, а саме, шляхом виселення. У звязку з цим, заявник просить суд визнати незаконною (нечинною) та скасувати постанову ВП №52399782 від 28.09.2016 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №592/1898/16-ц, провадження №2/592/968/16 від 07.09.2016 р. та зобовязати старшого державного виконавця при повторному зверненні відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа.

Старший державний виконавець Ковпаківського ВДВС м.Суми ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_8 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

У відповідності до положень ст. 385 ЦПК України,- скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Заявник просить поновити стягувачу процесуальний строк на оскарження постанови. Отримання постанови 08.10.2016 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28.09.2016 р., що підтверджується поштовим конвертом та даними відомостями сайту «Укрпошти» в мережі «Інтернет». Отже, заявником не пропущено процесуальний строк звернення до суду.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»,- як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів,

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 р.,- державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що передбачено ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження». Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За частиною 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 р.,- державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Виконавче провадження розпочинається зі своєчасного відкриття виконавчого провадження та винесення відповідної постанови державним виконавцем.

Судом встановлено, що на підставі рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 07.09.2016 р., Ковпаківським районним судом м.Суми 27.09.2016 р. видано виконавчий лист № 592/1898/16-ц про усунення перешкоди співвласникам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у користуванні квартирою №4 в будинку №7 по ОСОБА_6 Красовицького в м.Суми шляхом виселення з цієї квартири ОСОБА_7О.(а.с.5,6).

Постановою старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м.Суми ГТУЮ у Сумській області ВП № 52399782 від 28.09.2016 р. відмовлено стягувачу у відкритті виконавчого провадження з підстав того, що у виконавчому документі відсутні заходи зобовязального характеру відповідно до ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження» - загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення (а.с.7).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 р.,- державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 р. передбачено вимоги до виконавчого документу. У виконавчому документі, зокрема, має бути зазначено: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Предявлений до виконання ОСОБА_2 виконавчий лист №592/1898/16-ц від 07.09.2016 р., що виданий Ковпаківським районним судом м.Суми, відповідає вказаним вимогам закону та має всі необхідні відомості для його примусового виконання.

Згідно частин 1, 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 р.,- державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Проте державний виконавець Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_8 вказаних вимог закону не виконала та після предявлення до виконання виконавчого листа ОСОБА_2 винесла постанову від 28.09.2016 р., якою відмовила у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №592/1898/16-ц від 07.09.2016 р., що виданий 27.09.2016 р. Ковпаківським районним судом м.Суми.

Згідно мотивувальної частини постанови державного виконавця,- підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження було те, що у виконавчому документі відсутні заходи зобовязального характеру відповідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 р. - загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення; у виконавчому листі вказано два способи виконання рішення суду: усунути перешкоди та виселення.

Вказані дії державного виконавця суд вважає незаконними з наступних підстав.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 р. визначено випадки, за яких державний виконавець може відмовити у відкритті виконавчого провадження. За пунктом 8 даної статті може бути відмовлено у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

За своїм змістом дана норма статті є відсильною до інших чітко визначених в законі норм, що прямо передбачають право державного виконавця відмовити у відкритті виконавчого провадження.

В постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виходячи за межі своїх повноважень фактично самостійно намагається визначити правильний спосіб захисту цивільних прав заявника та вказує про необхідність формулювання резолютивної частини рішення суду із вказівкою на зобовязання боржника вчинити певні дії, що відповідало б змісту статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 р. Такі дії державного виконавця є незаконними та порушують право заявника на своєчасне та належне виконання рішення суду у спосіб, що передбачений нормами матеріального права та визначений судом в рішенні.

Наведені державним виконавцем у своїй постанові від 28.09.2016 р. підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження не передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження». У зв'язку з цим законних підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження у державного виконавця не було.

Крім того, статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено способи судового захисту цивільних прав та інтересів, де зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України,- власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як визначено ст.391 ЦК України,- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже такий спосіб захисту цивільного права як усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном прямо передбачений нормами матеріального права та має бути застосований судом в разі задоволення позову особи, яка звернулась до суду. Державний виконавець не має право ставити під сумнів правильність обраного способу захисту цивільного права заявника за рішенням суду, що набрало законної сили, та після предявлення виконавчого документу до примусового виконання повинен відкрити виконавче провадження та надати строк для добровільного виконання рішення суду.

Крім того, державний виконавець, відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, без достатніх на то підстав виконавчий документ про усунення перешкоди у користуванні квартирою відніс до рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії. До таких висновків державний виконавець прийшов помилково, оскільки у виконавчому документі зазначено усунути перешкоди співвласникам у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_7, а не зобов'язати боржника вчинити такі дії особисто.

Також, державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження з тих підстав, що у виконавчому листі вказано два способи виконання рішення суду: усунути перешкоди та виселення, а згідно ст. 368 ч. 2 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили видається один виконавчий лист.

Суд, з такою позицією державного виконавця не погоджується, оскільки судом задоволена лише одна позовна вимога немайнового характеру усунення перешкод шляхом виселення, а не два способи виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України,- судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України,- судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як наголошує ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», - при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обовязковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, в даному випадку прав ОСОБА_2, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду. Отже неправомірна відмова у відкритті виконавчого провадження або необгрунтоване зволікання з примусовим виконанням рішення суду відноситься до порушення права особи на справедливий судовий захист.

Завданням відділу державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

За таких обставин дії державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №592/1898/16-ц, виданим Ковпаківським районним судом м.Суми 27.09.2016 р., не відповідають вимогам законодавства, а постанова державного виконавця від 28.09.2016 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Щодо вимог заявника про зобовязання державного виконавця при повторному зверненні стягувача ОСОБА_2 відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №592/1898/16-ц, то суд зазначає, що згідно з роз'яснень, викладених в п. 18 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»), суд не має права зобовязувати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно з Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Отже, дана вимога заявника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 210, 383, 387 ЦПК України, суд,-

постановив:

Скаргу ОСОБА_2 про визнання незаконною (нечинною) та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобов'язання державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м.Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову ВП №52399782 від 28.09.2016 р. старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м.Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_8 про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №592/1898/16-ц, провадження 2/592/968/16 від 07.09.2016 р.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.Б. Князєв