АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
06 липня 2016 року м. Дніпро
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Романюк М.М.,

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-і особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом 09 грудня 2015 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що ОСОБА_6, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1. Відповідно до нотаріально посвідченого договору від 30 січня 2014 року ОСОБА_6 і ОСОБА_3 подарували свою частку вказаної квартири відповідачу ОСОБА_4

ОСОБА_6 26 червня 2014 року помер. З урахуванням того, що ОСОБА_6 і ОСОБА_3 на час укладання спірного договору були особами похилого віку, тяжко хворіли, в тому числі і психічно, не розуміли значення своїх дій та не могли ними належним чином керувати, відповідач ОСОБА_4 набула вказану квартиру безпідставно, а договір дарування є недійсним. Посилаючись на те, що цей договір не відповідає внутрішній волі дарувальників, вони не розуміли, що квартира переходить до обдарованого відразу, а не потім і цим вони позбавляються свого єдиного житла, просить визнати спірний договір недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності.

З давним висновком суду першої інстанції погоджується і судова колегія апеляційного суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 1994 року квартира 64 розташована в будинку 11 по пр.Героїв в м.Дніпропетровську належала ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до договору дарування частини квартири від 30 січня 2014 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 передали у власність ОСОБА_4 належну останнім частину квартири 64 розташованої в будинку 11 по пр.Героїв в м.Дніпропетровську.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.771 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою і шостою ст.203 цього Кодексу.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

З аналізу процесуального права України можна дійти висновку, що розподіл обов'язків щодо доказування в цивільній справі здійснюється на підставі принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З урахуванням того, що позивачем не надано жодного доказу, який би вказував на вчинення оспорюваного правочину відповідачами з порушенням вимог закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта з приводу того, що при укладенні спірного правочину були порушені права дарувальника ОСОБА_3, а тому він вимушений звертатись до суду для захисту також і її прав, не заслуговують на увагу, оскільки остання жодним чином не уповноважувала позивача на своє представництво в суді, крім того є особою наділеною цивільною процесуальною правоздатністю і дієздатністю, якій надано право у разі порушення її особистих майнових або будь-яких інших прав на звернення до суду для їх захисту.

Посилання апелянта з приводу того, що квартира АДРЕСА_2 є єдиним житлом відповідача ОСОБА_3 і укладення спірного договору порушує її конституційне право на житло не заслуговує на увагу, так як не має правового значення для вирішення суті спору, крім того, спірний договір не позбавляє її права на проживання в даній квартирі, оскільки вона зареєстрована в спірній квартирі.

Твердження апелянта з приводу того, що відповідач ОСОБА_4 не користується дарунком, що вказує на недійсність даного правочину не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до обставин встановлених рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року, позивач сам чинить перешкоди останній в користуванні квартирою, що і слугувало підставою для звернення до суду з позовом про вселення, за результатами якого було ухвалено рішення про зобов'язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спірною квартирою шляхом вселення та передачі ключів.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги що за життя ОСОБА_6 не ставив, а ОСОБА_3 не ставить питання про недійсність спірного договору, відсутність доказів наявності правових підстав для визнання договору недійсним, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин, вірно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

ОСОБА_7