Справа № 472/1451/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" листопада 2016 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.,

за участю секретаря Фігурської К.М.,

правонаступника позивача ОСОБА_1,

представника правонаступника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4, правонаступник якої є ОСОБА_1, до відповідача ОСОБА_5 Господарство " Горизонт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Реєстраційна служба Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування її державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2015 року представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відповідача ФГ «Горизонт» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування її державної реєстрації.

В позовній заяві позивач зазначила, що 01 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Господарством «Горизонт» було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 4,87 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, яка належить їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №7459977, виданого Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 12 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 91, строком на 10 років. Вказаний договір зареєстрований в Веселинівському реєстраційному окрузі «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.11.2007 р. за №34.

З 2005 року позивачка проживає в стаціонарному відділенні для одиноких громадян та інвалідів Веселинівської РДА в с. Миколаївка Веселинівського району. В червні 2015 року до неї приїхав її племінник, ОСОБА_7, який повідомив, що строк дії оренди земельної ділянки з ФГ «Горизонт» закінчується та запропонував підписати договір на продовження строку оренди ще на два роки. Розраховуючи, що все те, про що вказує ОСОБА_7, записано в додатковій угоді, вона підписала надані ним документи, при цьому дату не ставила, його не читала та копію не отримувала.

Згодом позивачці стало відомо, що саме в червні місяці 2015 року нею підписана додаткова угода, датована ще 29 грудням 2014 р. до договору оренди землі від 01.11.2007 р., згідно якої загальний строк дії договору оренди землі склав 20 років, тобто строк дії договору оренди був продовжений ще на 10 років, та дія договору продовжувалася до 2027 року. Додаткова угода зареєстрована Реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області 25.06.2015 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Однак, в позивачки ніякого волевиявлення на продовження дії договору ще на 10 років не було, вона надала свою згоду на продовження терміну дії договору лише на 2 роки.

Крім того, позивачка зазначила, що згідно Державного акту їй належить земельна ділянка площею 4,87 га ріллі, а в додатковій угоді зазначено: обєкт оренди - земельна ділянка площею 4,8744 га. Власником 0,0044 га вона не являється, тому в оренду цю частину земельної ділянки вона ніяким чином не могла передати.

Також з пропозицією продовжити дію основного договору оренди до неї звернулася неналежна особа, оскільки ОСОБА_7, який доводиться їй племінником в ФГ «Горизонт» не працює, доручень, які б уповноважували його представляти інтереси ФГ «Горизонт», останній їй надавав. Тому ОСОБА_7 не мав права звертатися до неї з пропозицією укладати додаткову угоду та зазначати про термін, на який продовжується дія основного договору оренди землі.

Позивач вважає, що укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Господарством «Горизонт» додаткова угода від 29 грудня 2014 року до договору оренди землі від 01.11.2007 р., є недійсною, що змушує її звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що додаткову угоду не підписувала, до неї приїхав племінник ОСОБА_7 та надав підписати документи на оренду землі, вона їх підписала, але не читала. Земельну ділянку заповіла племінниці. Кошти від договору оренди вона не отримує.

15 квітня 2016 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про залучення її до участі у справі правонаступником позивача у звязку із смертю ОСОБА_4.

В обґрунтування заяви вказала, що 16 березня 2016 року позивач ОСОБА_4 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ФП №233055 від 16 березня 2016 року.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_1, згідно якого заповіла земельну ділянку відносно якої виник спір із ФГ «Горизонт».

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2016 року було зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_5 Господарство "Горизонт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Реєстраційна служба Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування її державної реєстрації до 16 вересня 2016 року.

16 вересня 2016 року ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області провадження у справі № 472/1451/15-ц за позовною заявою ОСОБА_4, до відповідача ОСОБА_5 Господарство " Горизонт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Реєстраційна служба Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування її державної реєстрації було відновлено.

11 жовтня 2016 року ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області залучено до участі у справі №472/1451/15-ц за позовом ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_5 Господарство "Горизонт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Реєстраційна служба Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування її державної реєстрації, правонаступника позивача (ОСОБА_4) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі та з тих же підстав, про які вказала ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримав повністю, вказав, що підставою визнання додаткової угоди недійсною відповідно до с. 215 ЦК України є відсутність волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі (ч.3 ст. 203 ЦК України) у звязку з тим, що ОСОБА_4 було введено в оману під час підписання додаткової угоди.

Також надав уточнену позовну заяву де зазначив, що сторонами укладеної Додаткової угоди є «орендодавець» - ОСОБА_4 та «орендар»- ФГ «Горизонт» в особі голови ОСОБА_8, який діє на підставі Статуту. Але, як зясовано під час судового розгляду, вказана Додаткова угода від імені ФГ «Горизонт» підписана не головою ОСОБА_8, а його сином ОСОБА_9, тобто неналежною особою, яка не вказана в Додатковій угоді як особа, яка діє від імені юридичної особи на якійсь правовій підставі. Крім того, вказану Додаткову угоду підписано ОСОБА_4, особа якої належним чином не була встановлена, так як в паспорті на її імя був відсутній її особистий підпис. З урахуванням викладеного, вважає, що Додаткова угода від 29.12.2014 р. до Договору оренди землі від 01.11.2007 р., укладена між ОСОБА_4 та ФГ «Горизонт» є недійсною.

В уточненій позовній заяві представник позивача також вказує на нікчемність угоди, так як ОСОБА_4 перебуває та проживає в стаціонарному відділенні для одиноких громадян та інвалідів Веселинівської РДА в с. Миколаївка Веселинівського району, та згідно Посадової інструкції завідуючої вказаного стаціонарного відділення та ст. 66 ЦК України, завідуюча виконує обовязки опікуна (піклувальника) щодо підопічних, яким орган опіки та піклування опіку (піклувальники) непризначені та завідуючою в порядку ст. 71 ЦК України не надано згоду на вчинення правочину (підписання додаткової угоди). А тому згідно ст. 224 ЦК України додаткова угода є нікчемною.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечує проти позову в повному обсязі заявлених позовних вимог, та вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими з наступних підстав.

В період дії Договору відбулися зміни в законодавстві України щодо реєстрації речових прав, ведення Державного земельного кадастру, обчислення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки та інше, а також внесено ряд змін до ЗК України та до Закону України «Про оренду землі», зокрема, в ст. 15, якою визначаються істотні умови договору оренди землі.

З метою приведення договору у відповідність до вимог чинного законодавства Орендарем було прийнято рішення запропонувати Орендодавцю внести зміни до Договору. Згідно з ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір може зробити кожна із сторін майбутнього договору. У звязку з цим 29 грудня 2014 року Орендарем було підготовлено проект угоди про внесення змін до Договору. Одночасно Орендодавцю було запропоновано вдвічі збільшити встановлений п. 8 Договору строк оренди. Оскільки договір укладався за згодою сторін, то і зміни до нього також можуть вноситися лише за згодою сторін. Для встановлення намірів Орендодавця та можливості його волевиявлення підготовлені проекти Додаткової угоди до Договору, та через родича, а саме племінника Орендодавця ОСОБА_7 були надані їй для вивчення, узгодження та, за відсутності заперечень, його підписання. Оскільки законодавством не передбачено обовязку сторін особисто вести переговори. Не передбачено і обовязкового механізму повідомлення про пропозицію укласти договір чи внести зміни до вже укладеного договору, а тому направлення пропозиції можливе будь-яким шляхом, у тому рахунку і шляхом вручення через представника пошти чи через повнолітніх родичів. При цьому особа, яка прийняла та передала Орендодавцю угоду про внесення змін до Договору, аж ніяк не була особою, яка звернулася з пропозицією, як це зазначено в позовній заяві, оскільки запропоновані умови зазначені в проекті Додаткової угоди та не можуть бути змінені за її бажанням.

З цих підстав відповідач вважає таке вмотивування безпідставним та необґрунтованим, оскільки Позивач отримала для ознайомлення проекту Додаткової угоди до Договору, мала можливість ознайомитися з ним та добровільно підписала його за відсутності представників Орендаря, що виключає будь-який тиск на неї.

Представник Реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області в судове засідання не зявився, надав заяву згідно якої просить справу розглядати без участі представника, заперечень проти позову не має.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1, суду пояснила, що її тітка ОСОБА_4 заповіла їй земельну ділянку, та дала вказівку щоб вона самостійно її обробляла. Прийшовши до ОСОБА_8 повідомила йому, що її тітка заповіла їй земельну ділянку і коли закінчиться договір оренди вона буде самостійно обробляти земельну ділянку. Згодом тітка їй повідомила, що приїжджав племінник ОСОБА_7 та надав підписати деякі документи так як договір оренди закінчується, вона підписала документи. На даний час їй не дають кошти по договору оренди.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що ОСОБА_4 дійсно проживала в стаціонарному відділенні для одиноких громадян та інвалідів Веселинівської РДА в с. Миколаївка Веселинівського району. Одного разу ОСОБА_4 сказала йому, що хоче отримувати гроші за договором оренди самостійно та попрохала, щоб він поговорив з ОСОБА_8, щоб особисто їй віддавав гроші на що він погодився. Зустрівшись з ОСОБА_8 він йому повідомив, що ОСОБА_4 хоче особисто отримувати гроші за договором оренди, на що ОСОБА_8 погодився. В жовтні місяці 2015 року ОСОБА_8 приїхав до відділення де перебувала ОСОБА_4 та в присутності свідків вручив ОСОБА_4 кошти за оренду земельної ділянки.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що у 2007 році був укладений договір з ОСОБА_4, всі зобовязання по договору виконувалися, претензій від орендодавця до нього не було. В період дії договору відбулися зміни в законодавстві України тому з метою приведення договору у відповідність до вимог чинного законодавства було вирішено укласти угоди, про що його батько ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_4 Батько зустрівся з ОСОБА_4 та запитав чи буде вона далі співпрацювати з ним, на що вона відповіла, що буде. Через деякий проміжок часу він зустрів ОСОБА_7 і попросив його, щоб він підписав у ОСОБА_4 угоду, через два тижні ОСОБА_7 приніс йому підписану додаткову угоду. Крім того, в жовтні місяці він особисто передавав гроші за оренду землі ОСОБА_4, оскільки орендодавець сама так забажала.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що до нього зателефонувала ОСОБА_4 та сказала йому, що вона не отримує кошти за оренду земельної ділянки. Приїхавши провідати ОСОБА_4 він зателефонував ОСОБА_9 та запитав його хто отримує кошти за оренду земельної ділянки, на що він йому відповів що ОСОБА_1. Крім того, дійсно його попрохав ОСОБА_9, щоб він підписав у ОСОБА_4 документи, оскільки він її часто бачить. Приїхавши до ОСОБА_4 він її запитав, чи буде вона продовжувати співпрацювати з ОСОБА_9, на що вона відповіла згодою, тільки, щоб гроші за оренду землі отримувала вона особисто. Підписавши документи він віддав їх ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що дійсно ОСОБА_4 проживає в стаціонарному відділенні для одиноких громадян та інвалідів, їх відділення здійснює догляд за такими пацієнтами як ОСОБА_4, які не можуть в повному обсязі доглядати за собою.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Господарством «Горизонт» було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 4,87 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, яка належить їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №7459977, виданого Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 12 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 91, строком на 10 років. Вказаний договір зареєстрований в Веселинівському реєстраційному окрузі «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.11.2007 р. за №34.

29.12.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Господарством «Горизонт» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 01.11.2007 року. Згідно додаткової угоди, були внесені зміни в договір оренди землі від 01.11.2007 року, зокрема в п. 8 Договорі було змінено строк дії договору з 10 років на 20 років. Вказана додаткова угода зареєстрована Реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області 25.06.2015 року за №10213924.

Відповідно до положень ст.638 ЦК України дійсним є договір, який відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з вимогами ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

В силу ст.16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, «Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення».

Обман це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Суб'єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Судове рішення, у відповідності з вимогами ст. 213 ЦПК України, має бути законним і обґрунтованим.

В судовому засіданні не найшло свого підтвердження, що ОСОБА_4 було введено в оману під час підписання додаткової угоди.

Позивачем ОСОБА_4 не доведено, що її було ведемо в оману іншою стороною правочину ОСОБА_8, так само не найшло свого підтвердження в судовому засіданні, що існувала зловмисна домовленість між представниками ФГ «Горизонт» (ОСОБА_8, ОСОБА_9А.) та племінником ОСОБА_7, щодо введення ОСОБА_4 в оману для підписання додаткової угоди до договору оренди.

Як встановлено в судовому засіданні громадянин ОСОБА_7 надав ОСОБА_4 (стороні правочину) примірники додаткової угоди, які вона підписала. Отримавши примірники додаткової угоди від ОСОБА_7, громадянка ОСОБА_4 мала можливість ознайомитися з ними, та вразі не згоди не підписувати їх.

Посилання представника позивача ОСОБА_6, так само і правонаступника ОСОБА_1, що ОСОБА_4 не може писати та читати, а тому вона не розуміла що підписує, спростовується: 1. заповітом, згідно якого ОСОБА_4 заповіла свою земельну ділянку ОСОБА_12, та який посвідчений секретарем Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, 2. довіреністю від 01.10.2015 року згідно якої ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_6 представляти її інтереси, 3. договором від 10.11.2015 року на надання правової допомоги між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_13, 4. договором від 22.01.2016 року між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_2

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 відповідно до Наказу №83 від 01.08.2004 року взята на обслуговування та постійне проживання в стаціонарне відділення для людей похилого віку с. Миколаївка з 01.08.04.

Відповідно до Розпорядження голови Веселинівської райдержадміністрації №103-р від 11.05.2010 року, затверджено Положення про територіальний центр соціального обслуговування Веселинівського району, та 17.05.2010 року проведено державну реєстрацію юридичної особи.

Відповідно до Положення про Миколаївське стаціонарне відділення для одиноких непрацездатних громадян, затверджене Наказом територіального Центру соціального обслуговування Веселинівського району №4 від 01.06.2010 року, завданням відділення є забезпечення належних умов для проживання, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги одиноким, непрацездатним громадянам похилого віку, інвалідам, які потребують стороннього догляду і допомоги.

Пунктом 3 вказаного Положення зазначено, що до стаціонарного відділення приймаються одинокі, непрацездатні громадяни та інваліди І, ІІ групи, старші за 18 років, які за станом здоровя потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, яким згідно з медичним висновком не протипоказане перебування у стаціонарному відділені, та які не мають працездатних родичів, зобовязаних їх утримувати за законом.

Прийом до стаціонарного відділення здійснюється за путівкою управління праці та соціального населення райдержадміністрації виданої на підставі: особистої заяви громадянина похилого віку інваліда про його прийняття до стаціонарного відділення; паспорта (або іншого документа, що засвідчує особу); медичної картки про стан здоровя з висновком про необхідність стороннього догляду; довідки МСЕК про групу інвалідність (за наявності групи інвалідності); заяви про перерахування 75% пенсії за своє утримання на рахунок територіального центру соціального обслуговування (п.3.6. Положення).

Адміністрація стаціонарного відділення на підставі чинного законодавства виконує обовязки опікуна (піклувальника) щодо підопічних яким, органи опіки чи піклування опікуни (піклувальники) не призначені, одночасно вживає заходів щодо встановлення опіки чи піклування над тими підопічними, які того потребують. (п. 3.9 Положення).

Відрахування підопічного з стаціонарного відділення здійснюється наказом по територіальному центру: 1. за особистою заявою підопічного і на підставі довідки про наявність у нього житлової площі або письмової згоди родичів про можливість їх утримати і забезпечувати їх догляд; 2. на підставі рішення територіального центру; 3. за систематичне грубе порушення Правил внутрішнього розпорядку. (п.3.17 Положення).

Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Згідно ст. 59 ЦК України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Відповідно до ст. 62 ЦК України, орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу

Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ст. 60 ЦК України).

Відповідно до ст. 66 ЦК України, якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров'я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.

Системний аналіз зазначених норм вказує та не, що опіку та піклування над фізичним особам, яким виповнилось 18 років встановлює суд. Знаходження в закладі соціального захисту населення (Миколаївському стаціонарному відділені для одиноких непрацездатних громадян) не тягне за собою визнання особи, що знаходиться в ньому, недієздатною чи обмеження її цивільної дієздатності.

Знаходження особи в Миколаївському стаціонарному відділені для одиноких непрацездатних громадян повязане не з їх недієздатністю чи обмеженням їх цивільної дієздатності, а у звязку (в тому числі) з похилим віком громадян, станом здоровя, в звязку з чим таким особам потрібна стороння допомога, яка надається кваліфікованим персоналом закладу.

Згідно з Положенням Миколаївського стаціонарного відділення для одиноких непрацездатних громадян, прийом особи в заклад здійснюється за особистою заявою, відрахування також можливо за їхньою заявою, вказані особи можуть навідувати родичів в іншій місцевості, відбувати на лікування в інші лікувально-профілактичні заклади.

Представником позивача не надано рішення суду згідно якого ОСОБА_4 визнано недієздатним або обмежено її цивільну дієздатність, а тому вимога, що додаткова угода згідно ст.ст. 66, 71, 224 ЦК України є нікчемна - не обґрунтована.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Уточнююча позовна заява в якій зазначені в обґрунтування позовних вимог, як підписання додаткової угоди не головою ФГ «Горизонт» ОСОБА_8, а його сином ОСОБА_9 та те, що під час підписання додаткової угоди, ОСОБА_4 не було ідентифіковано, так як в паспорті ОСОБА_4 відсутня її підпис, подані вже під час розгляду справи по суті, тому суд приєднує уточнюючу позовну заяву до матеріалів справи та в силу ч. 2 ст. 31 ЦК України вказані вимоги не можуть бути розглянуті, крім вимоги про нікчемність правочину у відповідності п. 5 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року.

Позивач (правонаступник) при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_4, правонаступник якої є ОСОБА_1, про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування її державної реєстрації - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_14