Єдиний унікальний номер 257/2894/14-ц Номер провадження 22-ц/775/1608/2016
Головуючий у 1 інстанції:Бурлаченко О.О.
Доповідач: Груіцька Л.О.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Осипчук О.В.,Соломахи Л.І.

секретар:Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Київського районного суду м. Донецька від 20 травня 2014 року у цивільній справі за позовом Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», фізичної особи ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення записів про обтяження майна заставою, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Закрите акціонерне товариство «Слов'янськолія» звернулося до суду з позовом до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», до відповідача 2 - ОСОБА_1, до відповідача 3- Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання правочинів недійсними, усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення записів про обтяження майна заставою, стягнення коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на той факт, що укладені між ним та Відповідачем-1 договори купівлі-продажу майна (договір купівлі продажу майна від 12.03.2011р., який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі правочинів за номером 494; договір купівлі-продажу №А16081 від 16.08.2011р.) рішенням Київського районного суду м. Донецька від 04.02.2014р. по цивільній справі №257/66/14-ц були визнані недійсними, а передане за вказаними вище правочинами Відповідачу-1 майно було повернено його власнику - Позивачу по справі, за яким цим же рішенням було визнано право власності на зазначене в правочинах майно.

Посилаючись на те, що між Відповідачем-1 та Відповідачем-3 02.09.2011р. був укладений договори застави №484/31/6-2 та №484/31/6-3, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В., за умовами яких Відповідач-1 передав в заставу Відповідачу-3 майно, яке ним було набуто у власність за договорами купівлі-продажу від 12.03.2011р. та від 16.08.2011р., які в наступному були визнані недійсними рішенням Київського районного суду м. Донецька від 04.02.2014р., просив зазначені договори застави визнати недійсними.

Обґрунтовуючи свої вимоги до Відповідача-2, позивач зазначив, що між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 10.03.2011р. був укладений договір про надання юридичних послуг №10/03/2011, відповідно до умов якого Відповідач-2 надав юридичні послуги Відповідачу-1 щодо укладення між Відповідачем-1 та Відповідачем-3 договорів застави від 02.09.2011р. №484/31/6-2 та №484/31/6-3 та щодо укладення між Позивачем та Відповідачем-1 договорів купівлі-продажу майна. При укладенні між Позивачем та Відповідачем-1 договорів купівлі-продажу майна 12.03.2011р. та 16.08.2011р. Відповідач-2 знав про те, що вони суперечать приписам діючого законодавства, у зв'язку з чим вбачається пряма вина Відповідача-2 у наставших негативних наслідках для Позивача щодо накладення заборон на майно, що є власністю Позивача. Вважає, що на підставі договору про надання юридичних послуг №10/03/11 від 10.03.2011р. у нього виникло право вимоги з Відповідача-2 суми 10000,00грн.

Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 20 травня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір застави №484/31/6-2 від 02.09.2011р., який укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №2326.

Вилучено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис, реєстраційний номер обтяження 11572020 (застава рухомого майна, приватне обтяження, внесене на підставі договору застави №484/31/6-2 від 02.09.2011р., укладеного між ПАТ «Державний ощадний банку України» та ТОВ «Торгівельна компанія «Урожай»), щодо об'єкту рухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Визнано недійсним договір застави №484/31/6-3 від 02.09.2011р., який укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай».

Вилучено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис, реєстраційний номер обтяження 11572024 (застава рухомого майна, приватне обтяження, внесене на підставі договору застави №484/31/6-3 від 02.09.2011р., укладеного між ПАТ «Державний ощадний банку України» та ТОВ «Торгівельна компанія «Урожай»), щодо об'єкту рухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» 10 000,00грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» (), з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () на користь Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» () судові витрати в сумі 2436,00 грн.

З вказаним заочним рішенням суду не погодилося Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене судове рішення в частині задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд першої інстанції здійснив заочний розгляд справи без постановлення відповідної ухвали про заочний розгляд справи та за відсутності інформації про наявність згоди позивача про розгляд справи у його відсутність, за відсутності належного повідомлення Банка про час та місце розгляду справи, чим порушив права Банка на надання ним належних та допустимих доказів в обґрунтування заперечень проти позову.

Вважає, що справа за позовом Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання правочинів недійсними, усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення записів про обтяження майна заставою підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства, а тому суд мав відмовити у відкритті провадження у цій частині позову, а відкривши провадження - закрити його на підставі ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Донецька від 20 травня 2014 року та закрити провадження у частині задоволених позовних вимог Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання правочинів недійсними, усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення записів про обтяження майна заставою.

Судова повістка про розгляд справи 17 жовтня 2016 року на адресу ЗАТ «Слов'янськолія»: АДРЕСА_1, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, повернута до апеляційного суду з довідкою Укрпошти з підстав того, що ЗАТ «Слов'янськолія » за вказаною адресою не знаходиться.

Відповідно до частини 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Іншої адреси, ніж АДРЕСА_1 ЗАТ «Слов'янськолія» суду не повідомило, а тому відповідно до частини 5 ст. 74 ЦПК України вважається належно повідомленим про розгляд справи 17 жовтня 2016 року.

Крім того, в матеріалах справи є довіреність № 21/10/2015-1 від 21.10.2015р. на ім'я ОСОБА_4, видана ЗАТ «Слов'янськолія». Представник ЗАТ «Слов'янськолія» ОСОБА_4 у судове засідання, призначене на 3 жовтня 2016 року не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма від 27.09.2016 року, зареєстрована в журналі телефонограм Апеляційного суду Донецької області за № 4481 (а.с. 223); причини неявки суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що представник підприємства не з'явився в судове засідання без поважних причин.

У судове засідання 17 жовтня 2016 року представник ЗАТ «Слов'янськолія» ОСОБА_4 повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма від 04.10.2016 року, зареєстрована в журналі телефонограм Апеляційного суду Донецької області за № 4614 (а.с. 232); 17.10.2016 р. надіслав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що він є єдиним представником підприємства та знаходиться у відпустці, просив розгляд справи відкласти на листопад 2016 року.

Апеляційний суд вважає, причини повторної неявки представника ЗАТ «Слов'янськолія» у судове засідання 17 жовтня 2016 року не поважними, оскільки юридична особа мала вжити заходи щодо належного представництва.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» у судове засідання апеляційного суду призначене на 3 жовтня 2016 року не з'явився. Представник ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності цієї юридичної особи від 24.06.2015 р. № 24/06/15-1д, надіслав 03.10.2016 р. клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із несвоєчасним отриманням повістки (а.с.225). Апеляційний суд задовольнив клопотання та відклав розгляд справи на 17 жовтня 2016 року.

В судове засідання 17 жовтня 2016 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» вдруге не з'явився. Представник ОСОБА_5 вдруге надіслав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що не отримав повістку про виклик до суду на 17 жовтня 2016 року, про розгляд справи дізнався з інформаційного ресурсу апеляційного суду Донецької області (а.с.240).

Проте, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (форма № 119) судову повістку про явку до суду на 17.10.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» отримало 10 жовтня 2016 року (а.с. 243), повістку отримав саме ОСОБА_5

Відповідно до частини 4 ст. 74 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» повістку про явку до суду отримав за 7 днів, тобто з дотриманням норм процесуального законодавства, а тому апеляційний суд вважає, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» ОСОБА_5 у судове засідання 17.10.2016 р. не з'явився без поважних причин.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», вивчивши матеріли справи та перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що між Позивачем та Відповідачем-1 були укладені наступні договори купівлі-продажу майна:

- 12.03.2011р. укладено договір купівлі-продажу майна, який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_2, з внесенням запису до державного реєстру правочинів за №494;

- 16.08.2011р. укладений договір купівлі-продажу №А16081 майна.

Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 04.02.2014р. по цивільній справі №257/66/14-ц зазначені обидва договори купівлі-продажу майна були визнані недійсними. Вказане судове рішення набуло законної сили.

02.09.2011р. між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (Відповідач-3) та Відповідачем-1 були укладені договори застави №484/31/6-2 та №484/31/6-3, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання оспорюваних правочинів застави недійсними та посилаючись на те, що вказані правочини укладені між суб'єктами господарської діяльності, регулюються положеннями Господарського кодексу України, розглянув їх у порядку цивільного судочинства.

Погодитися з таким рішенням суду першої інстанції у цій частині неможливо, оскільки до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12 червня 2009 року роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 02.03.2016 року у справі № 2307цс15, від 07.09.2016 року у справі № 6-1593цс16.

Вирішуючи позов Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними правочинів застави, усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення записів про обтяження майна заставою, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував.

Апеляційним судом встановлено, що Закрите акціонерне товариство «Слов'янськолія» звернулося до суду з позовом до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», відповідача 3 - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання правочинів недійсними, усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення записів про обтяження майна заставою.

Тобто і Позивач, і Відповідачі 1 та 3 є юридичними особами, суб'єктами господарювання. Позивач оспорює правочини, які укладені між суб'єктами господарської діяльності.

Вимоги позивача до фізичної особи ОСОБА_1 не пов'язані з вимогами Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними правочинів застави, усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення записів про обтяження майна заставою, вони випливають з надання ОСОБА_1 юридичних послуг. Тобто, вимоги позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та вимоги Позивача до фізичної особи ОСОБА_1 не взаімопов'язані між собою і окремий їх розгляд можливий.

Отже суд першої інстанції не врахував суб'єктний склад сторін у справі і підстави позову, безпідставно прийняв до провадження спір за позовом Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними правочинів застави, усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення записів про обтяження майна заставою, що виник між юридичними особами і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянув його разом із вимогами Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» до ОСОБА_1, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції необґрунтовано розглянув спір між юридичними особами у порядку цивільного судочинства, що вимоги до фізичної особи не взаємопов'язані з вимогами до юридичних осіб, є обґрунтованими.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначеності підсудності цивільних справ» роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, враховуючи предмет заявленого позову, зміст правовідносин, а також суб'єктний склад учасників цих правовідносин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції розглянув позовні вимоги Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання правочинів недійсними, усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення записів про обтяження майна заставою у порядку цивільного судочинства з порушенням процесуального закону, а тому рішення суду у цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними договорів застави № 484/31/6-2 від 02.09. 2011 року та №484/31/6-3 від 02.09. 2011 року, укладених між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом вилучення з державного реєстру обтяжень рухомого майна записів про обтяження майна заставою та стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 310, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Донецька від 20 травня 2014 року у частині задоволення позовних вимог Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними договорів застави № 484/31/6-2 від 02.09. 2011 року та №484/31/6-3 від 02.09. 2011 року, укладених між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» про вилучення з державного реєстру обтяжень рухомого майна записів за реєстраційними номерами обтяження 11572020, 11572024 та стягнення судового збору у сумі 2436 грн. скасувати.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Закритого акціонерного товариства «Слов'янськолія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними договорів застави № 484/31/6-2 від 02.09. 2011 року та №484/31/6-3 від 02.09. 2011 року, укладених між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай», про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом вилучення з державного реєстру обтяжень рухомого майна записів про обтяження майна заставою.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.О.Груіцька

Судді: О.В.Осипчук

Л.І.Соломаха