Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості з оплати послуг за договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 04 січня 2014 року між ним як адвокатом та ОСОБА_7 був укладений договір на представництво її інтересів у цивільній справі про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. Додатком № 1 до цього договору встановлено розмір його гонорару за надання правової допомоги - 10 % від отриманих грошових коштів, стягнутих за рішенням суду у справі. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2014 року позов ОСОБА_7 задоволено у повному обсязі. Він отримав виконавчий лист та пред'явив його до виконання. 07 серпня 2014 року та 13 серпня 2014 року відповідач отримала грошові кошти на виконання рішення суду у розмірі 212 265 грн 90 коп. За таких обставин розмір його гонорару становить 21 226 грн, із яких 2 000 грн ОСОБА_7 виплатила йому поштовим переказом. Крім того, у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання відповідач зобов'язана сплатити суми за ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просив стягнути із ОСОБА_7 19 226 грн суми недоплаченого гонорару, 6 555 грн 10 коп. інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 436 грн 14 коп за період із 14 серпня 2014 року (наступний день після отримання виконання за рішенням суду) по 15 квітня 2015 року.

РішеннямРівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 5 806 грн 02 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів у частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 04 січня 2014 року між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір на представництво її інтересів у цивільній справі про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Стягуючи із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 4 257 грн 76 коп. за надання правової допомоги, 1 451 грн 68 коп. інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 96 грн 58 коп. за прострочення виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг, суд першої інстанції зазначав, що з оглянутої ним цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Західінкомбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу встановлено, що позовна заява була подана до суду 18 лютого 2015 року; до участі в справі в якості представника позивача було допущено адвоката ОСОБА_6 згідно договору від 04 січня 2014 року; в судове засідання представник позивача подавав заяву про витребування доказів та виклик свідків; згідно журналів судових засідань, судові засідання відбувалися 27 березня 2014 року з 9:23 до 11:00 год., 28 березня 2014 року з 15:26 до 17:26 год.; до суду була подана заява про розгляд справи у відсутність позивача; в процесі розгляду справи до суду була подана письмова заява про уточнення та збільшення позовних вимог з додатками розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що фактично витрачений ОСОБА_6 часна представництво інтересів ОСОБА_7 у суді має бути оплаченим. Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_7 поштовим переказом сплатила позивачу 2 000 грн, розмір стягнутого гонорару на цю суму не зменшив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилалася на вказані обставини, проте у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд не навів мотивів відхилення таких доводів апеляційної скарги. В ухвалі апеляційного суду відсутні й висновки щодо перевірки вартості наданих послуг правової допомоги, яку суд встановив із інформаційного акта розрахунку витрат часу адвоката, наданого позивачем. ОСОБА_7 в апеляційній скарзі посилалася на те, що не підписувала цей акт, а тому він не може підтверджувати обсяг наданої ОСОБА_6 правової допомоги та її вартість.

Враховуючи те, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_7, постановлена ним ухвала підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_7 у касаційній скарзі на неукладеність договору про представництво є необґрунтованими, оскільки договір та додаток до нього містить підпис «ОСОБА_7», справжність якого відповідач не оспорювала шляхом проведення почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань.

За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625ЦК України вбачається, що грошовим є будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Згідно ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

За умовами договору на представництво ОСОБА_7 зобов'язалася сплатити гонорар ОСОБА_6 за забезпечення ним реалізації її прав і обов'язків в цивільному процесі за позовом про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Таке зобов'язання є грошовим, що спростовує доводи касаційної скарги про те, що ст. 625 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик