Провадження №2/760/490/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості одержання права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з вказаним позовом до суду.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 05.09.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Протягом усього часу проживання позивач та ОСОБА_4 були пов'язані спільним побутом та вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, вели спільний бюджет, за рахунок спільних коштів купували продукти харчування, спільно готували їжу, спільно займалися різною побутовою роботою, доглядали один за одним, сплачували житлово-комунальні послуги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Позивач зазначила, що на день смерті ОСОБА_4 вона проживала разом з ним у квартирі АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності.

Позивач приймала участь в організації та проведенні поховання ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги є діти ОСОБА_4 відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Проте, позивач вважає, що вона також має право на спадкування за законом разом з спадкоємцями тієї черги, яка спадкує майно після смерті ОСОБА_3, тобто разом з відповідачами, оскільки проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю понад п'ять років, опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу на підтримку ОСОБА_4, яку він потребував.

На підставі викладеного просила встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05.09.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та надати ОСОБА_1 право на спадкування разом з спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 належала їх батьку ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

До січня 2013 року разом з батьком відповідачів проживала його мати ОСОБА_5.. яка в силу отримання маленької пенсії була вимушена здавати койко-місця у зазначеній квартирі.

Позивач ОСОБА_1 вселилася у вищевказану квартиру як квартирант.

Зазначили, що жодного разу вони не чули від батька, що позивач ОСОБА_1 є його співмешканкою або цивільною дружиною.

Весь час проживання в квартирі, позивач разом з батьком відповідачів вживали спиртні напої. Зареєстрованою на житловій площі позивач не була, комунальні послуги не сплачувались.

З урахуванням викладеного просили у задоволенні позову відмовити.

Третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши думку позивача та її представника, відповідачів та представника відповідача ОСОБА_2, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1.

Вказана квартира належала ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №5 від 29.07.1993 року.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За життя ОСОБА_4 заповіту не складав.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Встановлено, що спадкоємцями першої черги є відповідачі, діти ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів спадкової справи №263/2015, заведеної Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, вбачається, що відповідач ОСОБА_2, у строки встановлені ст. 1270 ЦК України, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2

Крім відповідачів, із заявою про прийняття спадщини звернулась позивач ОСОБА_1

Позивач вважає, що вона має право на спадкування за законом разом з спадкоємцями тієї черги, яка спадкує майно після смерті ОСОБА_4, тобто разом з відповідачами, оскільки проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю понад п'ять років, опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу на підтримку ОСОБА_4, яку він потребував.

На підставі викладеного просила встановити факт, що вона та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05.09.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та надати їй право на спадкування разом з спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п.1) ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно зі ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Верховним Судом України у листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб'єктивних прав громадян. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, метою встановлення факту щодо проживання однією сім'єю понад п'ять років без реєстрації шлюбу спадкодавця та позивача є отримання права на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Всупереч зазначеним вимогам Кодексу, позивачем не надано суду жодного належного доказу, яким підтверджено факт проживання однією сім'єю понад п'ять років зі спадкодавцем.

Позивач в обґрунтування вимог посилалась на те, що вона піклувалась та матеріально забезпечувала ОСОБА_4, самостійно сплачувала рахунки за житлово-комунальні послуги та прибудинкову територію, купувала йому необхідні речі, продукти харчування тощо, адже ОСОБА_4 не мав жодних доходів та не міг самостійно себе забезпечувати.

Однак, зазначені посилання позивача спростовуються наступним.

Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі в м. Києві від 10.10.2014 року за №1727, спадкодавець ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на обліку в управлінні та отримував пенсію за віком в розмірі 1674,61 грн., що спростовують доводи позивача про те, що ОСОБА_4 не мав доходів.

З квитанцій наданих позивачем на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 104-105, 147-152) неможливо встановити платника зазначених послуг. Крім того, згідно довідки ЖЕД №905 від 24.02.106 року за №19, заборгованість по квартирній платі та комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1, станом на 24.02.2016 року складає 1185,89 грн. Зазначена заборгованість виникла з серпня 2014 року по січень 2015 року.

Також, з гарантійної карти та фіскальних чеків, наданих позивачем (а.с. 26-28) неможливо встановити платника товару (пральної машинки).

З товарного чеку №2А-Чк-0003026 від 08.01.2015 року, накладної №201643916 від 08.01.2015 року (а.с. 38-39) також неможливо встановити платника медичних препаратів та ліків.

Зазначене спростовує доводи позивача стосовно того, що нею одноособово сплачувались житлово-комунальні послуги та те, що вона матеріально забезпечувала ОСОБА_4

Згідно повідомлення Київської міської клінічної лікарні №6 від 07.04.2016 року за №897, ОСОБА_4 перебував в терапевтичному відділенні з 15.06.2014 року по 26.06.2014 року та ІІ хірургічному відділенні (№26951 з 06.01.2015 року по 19.01.2015 року).

Громадянка ОСОБА_1 не вказана як контактна особа.

З довідки форми №3 Центру обслуговування споживачів №2 від 30.01.2015 року за №703 вбачається, що позивач зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 не значиться.

В судовому засіданні були допитані свідки з обох сторін.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 вона знала з того моменту як він потрапив до лікарні. Зазначила, що під час перебування ОСОБА_4 у лікарні, його відвідувала позивач, яка також приносила йому ліки. Відносини між позивачем та ОСОБА_4 були доброзичливі, він її називав своєю дружиною.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що позивача ОСОБА_1 вона знає з 2007 року та перебуває з нею у дружніх стосунках. Саме ОСОБА_1 познайомила її з ОСОБА_4 Зазначила, що позивач проживала разом з ОСОБА_4, та вона декілька разів заходила до них в гості.

Зі слів ОСОБА_1 свідку відомо, що позивач купувала продукти харчування, займалась домашнім господарством та разом з ОСОБА_4 вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою позивача. У 2008 році вона приїхала до міста Києва і проживала разом з ОСОБА_1 до 2013 року за адресою: АДРЕСА_1, в якій також приживав ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що позивач і ОСОБА_4 проживали разом як чоловік та дружина.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з позивачем вона знайома з кінця 2008 року, вони разом працювали. Саме ОСОБА_1 познайомила свідка з ОСОБА_4 Зазначила, що один раз у 3 тижні вони зустрічались та ходили один до одного у гості.

Зі слів позивача, свідок знала про те, що ОСОБА_1 готувала, прала, купували продукти харчування ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_4 він познайомився у лікарні, коли останній зламав ногу. Вони знаходились у одній палаті приблизно тиждень. Бачив у палаті позивача, яка відвідувала ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача. Зазначила, що до вселення позивача у квартиру за адресою: АДРЕСА_1, в ній проживав ОСОБА_4 зі своєю матір'ю ОСОБА_5, з якою у неї були дружні відносини.

Зазначила, що ОСОБА_1 вселилася у зазначену квартиру як квартирантка та орендувала в ній койко-місце за узгодженням з ОСОБА_5

Після вселення ОСОБА_1 у квартиру, вона неодноразово була свідком того, що позивач та ОСОБА_4 вживаючи спиртні напої застосовували фізичну силу до ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона є племінницею ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач ОСОБА_1 була вселена у квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за згодою матері спадкодавця ОСОБА_5, як квартирантка.

Зазначила, що ОСОБА_1 вживала спиртні напої разом з ОСОБА_4, після чого вони застосовували фізичну силу до ОСОБА_5

Свідок неодноразово відвідувала ОСОБА_5, яка була вже похилого віку та неодноразово викликала міліцію, швидку допомогу та особисто супроводжувала мати ОСОБА_4 до лікарні, у зв'язку з її побиттям.

Стосовно умов квартири пояснила, що внаслідок зловживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 спиртних напоїв, умови проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, значно погіршилися, у ній завжди перебували сторонні люди, які також зловживали спиртними та наркотичними засобами.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою відповідачів та спадкодавця ОСОБА_4 Про умови поселення позивача у квартиру АДРЕСА_1 їй відомо те, що ОСОБА_1 знімала у її матері ОСОБА_5 койко-місце.

Свідок неодноразово відвідувала сою мати, була свідком відносин ОСОБА_4 з ОСОБА_1 та зазначила, що спадкодавець завжди вважав позивача квартиранткою.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вели аморальний спосіб життя, а саме вживали спиртні напої.

Матеріально ОСОБА_1 спадкодавця ОСОБА_4 не забезпечувала. Під час перебування ОСОБА_4К у лікарні, в якій працювала свідок, за проведення операції, ліки тощо сплачували вона та відповідачі.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що вона приїжджала до квартири свого брата, з яким разом проживала їх мати ОСОБА_5 та була свідком того, що позивач ОСОБА_1 знімала койко-місце та передавала кошти їх матері.

Після того, як їх мати ОСОБА_5 захворіла, свідок забрала її проживати до себе, попередньо домовившись з ОСОБА_1 про сплату комунальних послуг.

Однак, через деякий час ОСОБА_5 дізналась про існування боргу за житлово-комунальні послуги та попросила відвезти її до позивача та ОСОБА_4, після чого останні застосували до неї фізичну силу, вона потрапила до лікарні та померла.

Зазначила, що вона неодноразово бачила, що ОСОБА_4 викидав речі позивача з квартири та називав її образливими словами. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вели аморальний спосіб життя, а саме вживали спиртні напої.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_11, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови позивача у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи.

Підстав для сумніву у правдивості пояснень свідків стосовно ведення ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 аморального способу життя, про те, що позивач була вселена у квартиру як квартирантка, у суду немає.

Що стосується пояснень свідків ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, то суд не приймає їх до уваги, оскільки їх судження є упередженими і такими, що не розкривають об'єктивної картини справи. Крім того, вони не спростовують висновків суду, щодо вирішення даного спору, а тому суд критично ставиться до даних ними пояснень і бере їх до уваги лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрованою у спірній квартирі не була, комунальні послуги не сплачувала, матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_4 не надавала.

Також з пояснень сторін та свідків судом встановлено, що за час життя ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 пропозиції до ОСОБА_1 щодо укладення шлюбу не висловлював.

Надані позивачем докази в підтвердження факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: листування ТОВ «Фоззі-Фуд», заява на доставку товару №ФЧФТ-872, договір про надання послуг фізкультурно-оздоровчого характеру від 21.11.2012 року, витяг з кримінального провадження №467 та постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 26.10.2010 року, в яких зазначена адреса проживання позивача: АДРЕСА_1, не можуть бути належними, в розумінні ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України та лише підтверджують фактичне місце проживання позивача за зазначеною адресою, як квартирантки.

Також, суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 в частині того, що вона здійснила поховання ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за власний рахунок, оскільки згідно відповіді Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі в м. Києві, позивач отримала допомогу на поховання ОСОБА_4 в сумі 3313,74 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні її позову в частині встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу.

Оскільки вимога про надання позивачу права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, є похідною від встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача та спадкодавця, то у їх задоволенні також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1258, 1261 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості одержання права на спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня наступного після проголошення рішення.

Суддя