№ 207/4975/15-ц
№ 2/207/370/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2016 року м.Дніпродзержинськ

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.

при секретарі Сівачук А.А.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

прокурора Філоненко Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування адміністрації Південного району Дніпродзержинської міської ради про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог в уточненій позовній заяві зазначив, що 20.02.2015 року померла його дружина ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку розташованому по вул. Лугова, 31 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області та іншого майна. Заповіту на спадкове майно не було. Спадкоємцями першої черги після її смерті є її батько ОСОБА_8, він - її чоловік, та їхні діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

По усній домовленості з його сином ОСОБА_3, позивач відмовився від своєї частки спадщини на його користь та користь дочки - ОСОБА_9

Після того як він письмово відмовився від своєї частки спадщини їхні відносини з Відповідачем погіршились, між ними стали виникати конфлікти. Відповідач відібрав у нього всі документи, а потім заявив, що передавати йому у власність квартиру не буде, і, взагалі йому необхідно шукати собі інше житло.

Після чого він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7.

Постановою № 2911/02 - 32 від 20.11.2015 року Державний нотаріус Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті дружини ОСОБА_7 у зв'язку з пропущенням строку для подання заяви стосовно іншого волевиявлення щодо прийняття або відмови прийняття спадщини.

Позивач вважав, що так як він відмовився від спадщини на користь дітей, то це свідчить про те, що його відмова пов'язана з певною умовою, а саме обов'язком сина передати йому у власність квартиру № 11 в буд. 13 розташованому по вул. Механізаторів у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

Вважає, що його відмова від спадщини була викликана рядом обставин несприятливих для нього, а саме: відмовляючись від спадщини він не розумів правові наслідки цієї відмови, тобто вважав, що в любий момент зможе подати заяву про її прийняття, та вважав, що син отримає право на спадщину тільки після того, як оформить на нього право власності на квартиру АДРЕСА_1 (ст. 229 ЦК України); відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. В його випадку відповідач не мав наміру виконувати свою обіцянку про передачу йому у власність квартири, про що свідчать його подальші дії стосовно нього. Окрім цього він відмовився від права на спадщину через декілька днів після смерті дружини, тобто знаходився під впливом тяжкої для нього обставини, і на вкрай невигідних, як тепер виявилося умовах (ст. 233 ЦК України).

На підставі зазначеного, позивач в уточненій позовній заяві просив суд визнати недійсною його заяву до Першої Дніпродзержинської Державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та визначити йому, ОСОБА_1 додатковий строк у 3 місяці для прийняття спадщини після померлої 20.02.2015 року ОСОБА_7.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними в уточненій позовній заяві. Додатково пояснив, що 20.02.2015 року померла його дружина ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований по вул. Лугова, 31 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області та іншого майна. Заповіту на спадкове майно не було. По усній домовленості з сином ОСОБА_3 він відмовився від своєї частки спадщини на користь дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_9 ОСОБА_9 після півроку після смерті дружини його відносини з сином погіршились, між ними стали виникати конфлікти через те, що він знайшов собі іншу жінку. Окрім цього зазначив, що відмовляючись від спадщини він думав, що син оформить на нього право власності на квартиру № 11 розташовану по вул. Механізаторів в буд. № 13 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської. Разом з цим пояснив суду, що на даний момент зазначена квартира не належить на праві власності його сину, дана квартира належала брату його тещі і його дружина була однією з трьох дочок своєї матері. Окрім того, у судовому засіданні позивач сам пояснив суду, що нотаріус розяснив йому всі його права у тому числі і право відкликати його заяву про відмову від прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня смерті дружини. Також у судовому засіданні позивач підтвердив, що йому нічого не заважало звернутися до нотаріальної контори, так як протягом всього часу він знаходився в м.Дніпродзержинську.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, пояснив, що коли позивач ОСОБА_11 подав заяву до Першої Дніпродзержинської Державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини на користь своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5, він перебував в стані сильних душевних страждань, які були викликані горем втрати дружини і на той час не усвідомлював значення своїх дій.

Просять позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, посилаючись на надані раніше письмові заперечення (ар.с.70-71), за текстом яких позовні вимоги позивача не визнає у повному обсязі з тих підстав, що в обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що нібито між позивачем та відповідачем була домовленість, що позивач відмовляється від своєї частки спадщини на користь відповідача та на користь неповнолітньої дочки, а взамін, відповідач повинен передати у власність квартиру АДРЕСА_2. Разом з цим насправді між ним та відповідачем ОСОБА_1 не було будь яких домовленостей відносно передачі ним квартири АДРЕСА_3 по тій причині, що відповідно до свідоцтва про право власності на зазначене житло від 05.07.1996 року право власності на вказану квартиру належить ОСОБА_12 та ОСОБА_13, з цих підстав, він не міг розпоряджатися майном, яке йому не належить і це добре відомо ОСОБА_11 27 лютого 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 звернулися до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявами про відмову про прийняття спадщини на користь неповнолітньої ОСОБА_5Ю та ОСОБА_3 Приймаючи заяву про відмову про прийняття спадщини від спадкоємців, нотаріусом було розяснено їх право на відкликання такої заяви в термін встановлений, відповідно до вимог ч. 6 ст. 1273 ЦК України. Так, відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом 6-ти місячного стоку з дня її відкриття, тобто з 20.02.2015 року. Позивач в термін з 20.02.2015 року по 20.08.2015 року не звертався до нотаріальної контори з приводу відкликання заяви про відмову від спадщини, будь яких перешкод не існувало і нічого йому не заважало в цьому. Лише 20 листопаду 2015 року позивач звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину після померлої 20.02.2015 року його дружини, тобто після спливу 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця. Окрім цього зазначив, що спочатку він навіть і не знав, що батько ходив до нотаріальної контори, де написав заяву про відмову від прийняття спадщини на його користь та на користь його сестри. Вже з часом батько сам розповів йому про це і це було для нього несподіванкою. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав повністю та пояснив, що ОСОБА_1 добровільно звернувся до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_5, добре усвідомлюючи при цьому значення своїх дій, оскільки ні про яку домовленість між позивачем та відповідачем не могло бути й мови, так як квартира, яку начебто відповідач повинен був оформити на позивача, взагалі не належить відповідачу ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про право власності на зазначене житло від 05.07.1996 року право власності на квартиру АДРЕСА_4 належить ОСОБА_12 та ОСОБА_13, і це добре відомо ОСОБА_1

Третя особа у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Представник третьої особи - орган опіки та піклування адміністрації Південного району Дніпродзержинської міської ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову.

Прокурор позовні вимоги позивача не підтримав у повному обсязі. Зазначив, що приймаючи заяву про відмову про прийняття спадщини від спадкоємців, нотаріусом було розяснено право позивача на відкликання такої заяви протягом 6-ти місячного стоку з дня її відкриття. Позивач в термін з 20.02.2015 року по 20.08.2015 року не звертався до нотаріальної контори з приводу відкликання заяви про відмову від спадщини, будь яких перешкод не існувало і нічого йому не заважало в цьому. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, третю особу, представника органу опіки та піклування адміністрації Південного району Дніпродзержинської міської ради та прокурора, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило.

Ніким з учасників судового засідання не заперечується та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України судом вважається доведеними наступні обставини справи:

- Громадянка ОСОБА_7, померла 20.02.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.25).

- Позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрований 09 жовтня 1993 року відділом ЗАГС Баглійського району м. Дніпродзержинська за актовим записом № 374 (ар.с.26).

- Відповідач по справі ОСОБА_3 є сином, а неповнолітня ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_7.

- ОСОБА_8 є батьком померлої ОСОБА_7, що також підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (ар.с.27, 26).

Вирішуючи позовні вимоги позивача суд виходив з наступного.

Так, частинами 1 та 2 ст.1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 2 статті 1268 ЦК України визначено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Спадкоємець не має права ставити відмову від успадкування своєї частки у майні померлого власника в залежність від будь-яких умов чи застережень.

Відповідно до ч. 6 ст. 1273 ЦК України встановлено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Частиною 5 ст. 1274 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У судовому засіданні були досліджені матеріали спадкової справи СР №57168828 стосовно спадкодавця ОСОБА_7, померлої 20 лютого 2015 року, з яких вбачається, що заповіту за життя, щодо спадкового майна спадкодавець ОСОБА_7 не складала, 27.02.2015 року ОСОБА_8 - батько померлої та ОСОБА_1 - чоловік померлої звернулися до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини на користь сина померлої ОСОБА_3 та неповнолітньої доньки померлої ОСОБА_5. Приймаючи заяву про відмову від прийняття спадщини від спадкоємців, нотаріусом було розяснено їх право на відкликання такої заяви в термін встановлений, відповідно до вимог ч. 6 ст. 1273 ЦК України, а саме те, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом 6-ти місячного стоку з дня її відкриття, тобто з 20.02.2015 року до 20.08.2015 року і для цього необхідно подати заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини до спливу шести місяців з дня відкриття спадщини (ар.с.20-22). Разом з цим в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини позивач не відкликав свою заяву про відмову від прийняття спадщини. Лише 20.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої дружини ОСОБА_7 (ар.с.33). Постановою державного нотаріуса Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 20.11.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті дружини ОСОБА_7 померлої 20 лютого 2015 року, у звязку з пропущенням строку для подання заяви стосовно іншого волевиявлення щодо прийняття або відмови прийняття спадщини (ар.с.34).

Всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не розумів наслідки своїх дій та не міг вірно та вільно керувати ними.

При поданні заяви про відмову від спадщини державним нотаріусом роз'яснювались позивачу наслідки подання такої заяви, те, що відмова від права на прийняття спадщини стосується всього майна, що належить спадкодавцю, а також те, що відмова від частки спадщини, вважається відмовою від всієї спадщини.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заяву про відмову від спадщини після смерті дружини ОСОБА_7, померлої 20.02.2015р., було подано до державної нотаріальної контори під впливом помилки. Окрім того, у судовому засіданні позивач сам пояснив суду, що нотаріус розяснив йому всі його права, у тому числі і право відкликати його заяву про відмову від прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня смерті дружини. Також у судовому засіданні позивач підтвердив, що йому нічого не заважало звернутися до нотаріальної контори, протягом всього часу він знаходився в м.Дніпродзержинську.

Окрім цього позивач в обгрунтування позову посилається на те, що правочин укладено в результаті обману (ст.230 ЦК України)

В пункті 20 Постанови Пленум Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, чого позивачем у судовому засіданні зроблено не було. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Як було встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 добровільно звернувся до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_5 У судовому засіданні не знайшло підтвердження посилання позивача на наявність будь-якої домовленість між ним та відповідачем, так як квартира, яку начебто відповідач повинен був оформити на позивача, взагалі не належить відповідачу ОСОБА_3, а відповідно до свідоцтва про право власності на зазначене житло від 05.07.1996 року право власності на квартиру АДРЕСА_4 належить ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (ар.с.72), і це добре відомо ОСОБА_11, так як він сам про це повідомив у судовому засіданні та розповів, що дана квартира належала брату його тещі, але його дружина була однією з трьох дочок своєї матері і тому взагалі невідомо, хто в майбутньому успадкує цю квартиру.

В судовому засіданні позивач не заперечував, що саме він підписував заяву про відмову від спадщини 27 лютого 2015 року.

Згідно заяви ОСОБА_1 повідомив, що усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку інших осіб, за справжньою волею, відмовляється від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його дружини ОСОБА_7 на користь сина померлої ОСОБА_3 та неповнолітньої доньки померлої ОСОБА_5. Нотаріусом позивачу було розяснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Разом з цим протягом строку, встановленого законодавством позивач ОСОБА_1 свою заяву про відмову від спадщини не відкликав.

Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позивач добровільно позбавив себе права на частку в спадщині, такі дії позивача відповідали його волевиявленню, між смертю спадкодавця, станом здоров'я позивача та вчиненим ним правочином причинно-наслідковий зв'язок відсутній, позивачем не надано доказів застосування щодо нього фізичного та психічного тиску з боку інших осіб.

Як вбачається з копії спадкової справи позивач добровільно відмовився від спадщини на користь відповідача у справі, своїм правом на відкликання відмови від прийняття спадщини, протягом встановленого законом терміну не скористався, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

З огляду на зазначені норми та обставини справи, суд вважає, що позивачем не наведено жодних доказів, які б підтверджували існування обставин, щодо визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, визначених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У положеннях п. 2 ОСОБА_14 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування адміністрації Південного району Дніпродзержинської міської ради про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої 20.02.2015 року ОСОБА_7,- відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Юрченко