АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1899/16 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року судова колегія судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Коваленко І.П.,

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г.

при секретарі Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він та відповідачі уклали письмовий договір позики, згідно з яким він позичив гроші у сумі 5 169 203, 00 грн., що на 23 червня 2015 року згідно курсу НБУ дорівнює еквіваленту 237 468 доларів США. У встановлений договором строк відповідачі борг не повернули.

В звязку з цим просив стягнути з відповідачів борг за договором позики в сумі 5 169 203 грн. та судові витрати 3 654,00 грн. та 121,80 грн.; накласти арешт на все майно відповідачів, в тому числі на земельну ділянку кадастровий номер 070070010, що знаходиться за адресою: Тевелєва, будинок 6, місто Харків за для забезпечення позову.

Представник позивача до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідачі в судове засідання не зявились, справа розглянута у їх відсутності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг у еквіваленті за курсом НБУ станом на 26 листопада 2015 року в розмірі 5 644 614, 00 грн.; стягнуто судовий збір у розмірі 3775, 80 грн.; накладено арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнято в наслідок неправильного та неповного зясування судом фактичних обставин справи.

При цьому апелянт зазначає, що єдиним доказом, який підтверджує наявність позики між сторонами є боргова розписка, яка посвідчувала факт укладення договору позики. Проте підпис на борговій розписці їй не належить. Також, апелянт вказує на те, що відповідно до боргової розписки вони отримали грошові кошти в національній валюті, тобто, предметом відповідного договору були гривні. Апелянт зазначає, що оскільки вони не отримували грошові кошти в іноземній валюті, то стягнення коштів повинно відбуватися також в національній валюті.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом, відповідачі по справі за договором позики від 20.06.2013 р. взяли у позивача в борг гроші в сумі 3 490 779,00 грн., та зобов'язалися повернути їх до 20.06.2015 року (а.с.7).

Передачу грошей здійснено до підписання цього договору. Факт підписання договору свідчить про отримання усієї суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися цього питання.

Сторони домовились, що ця позика дорівнює еквіваленту грошового зобовязання в іноземній валюті. В якості еквівалента сторони приймають 237468,00 доларів США (а.с.7).

Ці обставини підтверджуються оригіналом договору позики від 20 червня 2013 року, який долучений до матеріалів справи в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Станом на 26 листопада 2015 року курс НБУ долара США складає 2377,16 грн. за 100 доларів США, у звязку з чим сума боргу в еквіваленті складає 5 644 614 грн.

Нормами ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Зобов'язальні правовідносини мають певні особливості, зокрема щодо валюти зобов'язання та валюти виконання грошового зобов'язання.

Як зазначено вище, з розписки вбачається, що сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті і ці особливості впливають на валюту виконання такого грошового зобов'язання.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим, у частині 2 ст. 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання і в іноземній валюті. Цьому правилу відповідає положення ч. 2 ст. 533 ЦК України, у якому передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення цієї суми з відповідачів на користь позивача.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що підпис на борговій розписці їй не належить, колегією суддів не приймаються, оскільки будь-яких доказів в цій частині нею, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтвердив, що таких доказів у нього немає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни рішення суду немає.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -