У Х В А Л А

12 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 4 вересня 2015 року в задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір, укладений 26 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") в особі Одеської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 29 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (на час ухвалення судового рішення змінено назву на ПАТ "Райффайзен Банк Аваль").

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 4 вересня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року станом на 17 серпня 2009 року на загальну суму 259 138 грн 20 коп., що складається із заборгованості за кредитом - 198 670 грн 49 коп., заборгованості за відсотками - 1 480 грн 23 коп., заборгованості по простроченим відсоткам - 28 098 грн 93 коп., пені - 27 743 грн 28 коп.

У решті позову ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 1046, 1050, 1054 ЦК України;

неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статті 60 ЦПК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2011 року, 14 листопада 2012 року, постанову Вищого господарського суду України від 28 вересня 2011 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи первісний позов частково та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що згідно із статтями 11, 15, 237, 241, 509, 525, 526, 1050, 1054 ЦК України спірні договори кредиту та іпотеки укладені відповідно до вимог чинного законодавства і ОСОБА_6 не надала доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому підстав для визнання зазначених угод недійсними немає. Встановивши, що ОСОБА_6 не виконала зобов'язання за кредитним договором з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування ними, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею, суд дійшов висновку про стягнення боргу у повному обсязі за виключенням стягнення суми нарахованої пені за один місяць.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року, що надана заявницею для порівняння, залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції, яким відмовлено в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. У вказаній справі суд касаційної інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів отримання відповідачем грошей за укладеним сторонами договором, а тому вказаний договір згідно із статтями 1046, 1054 ЦК України є неукладеним. Відповідач довів факт, що гроші за вказаним договором не отримував та, як установлено почеркознавчою експертизою, у заяві на видачу готівки від 18 березня 2008 року, яка є єдиним банківським документом підтвердження отримання грошей, підпис у графі "Отримувач" виконаний не ОСОБА_6.

Постановою Вищого господарського суду України від 28 вересня 2011 року, що надана заявницею для порівняння, залишено без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 17 березня 2010 року № 2258, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на договорі застави єдиного майнового комплексу від 18 червня 2007 року. У вказаній справі суд касаційної інстанції виходив із того, що документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". При вчиненні оскаржуваного напису нотаріус не отримував від позивача та відповідача первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредитів та здійснення його повного чи часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та відсотків, зазначені у виконавчому написі, були безспірними. Також судом встановлено, що нерухоме майно, на яке повинно було звертатися стягнення за виконавчим написом нотаріуса знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, то і відповідно дана справа підсудна господарському суду Донецької області.

Порівняння змісту наданих для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2011 року, що надана заявницею для порівняння, якою судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції, не містить правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судами порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування належним чином фактичних обставин справи.

З огляду на викладене підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, встановлена пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
В.І. Гуменюк Н.П. Лященко