УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення в солідарному порядку кредитної заборгованості в розмірі 58 565 грн 07 коп.

Позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» обґрунтувало тим, що 28 грудня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_6 надано кредит у розмірі 69 тис. доларів США на 366 днів.

Кредитні зобов'язання позичальника ОСОБА_6 забезпечено порукою ОСОБА_7, що вбачається з умов укладеного того ж дня договору поруки між поручителем - ОСОБА_7 і позикодавцем - ЗАТ «ОТП Банк».

Вимоги до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вказаним вище кредитним договором були відступлені ПАТ «ОТП Банк» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі укладеного між ними договору факторингу від 05 червня 2014 року.

Оскільки ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконував, існує непогашена кредитна заборгованість, то ТОВ «ОТП Факторинг Україна», володіючи відповідним правом вимоги, звернулося до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2006 року в розмірі 58 565 грн 07 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в розмірі 292 грн 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в розмірі 292 грн 82 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року змінено шляхом зменшення суми пені що підлягає стягненню з 35 953 грн 10 коп. до 11 306 грн. Як наслідок, зменшено загальний розмір заборгованості за кредитним договором з 58 565 грн 07 коп. до 33 917 грн 97 коп., зменшено розмір судового збору, що підлягає стягненню з 292 грн 80 коп. до 170 грн, з кожного відповідача.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами встановлено, що 28 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 69 тис. доларів США, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 5,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті кредиту, що розміщенні в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору (а. с. 8-15, т. 1).

Відповідно до додаткового договору № 4 до кредитного договору від 27 січня 2010 року сторони встановили, що на період з 27 січня 2010 року до 27 жовтня 2010 року, для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 13,14 % річних, а на період з 27 жовтня 2010 року, до повного виконання боргових зобов'язань за кредитом для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча відсоткова ставка в розмірі 5,64 % річних + FIDR (а. с. 32-37, т. 1).

28 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_6 його боргових зобов'язань за вказаним вище кредитним договором (а. с. 38-41, т. 1).

05 червня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за вказаними кредитним договором від 28 грудня 2006 року та договором поруки від 28 грудня 2006 року (а. с. 42-51, т. 1).

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем (а. с. 52, т. 1) вбачається, що, станом на 11 листопада 2014 року заборгованість за кредитом складає 1 440,61 доларів США, заборгованість за процентами - 86,79 доларів США; пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 05 червня 2014 року по 11 листопада 2014 року - 2 428,57 доларів США (розраховано пеню в межах 1 року), що по курсу НБУ станом на 11 листопада 2014 року (14,8) загалом складає 58 565 грн 07 коп.

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_6 не спростовано доводів і наведених вище розрахунків позивача щодо наявності непогашеного боргу за кредитом.

Згідно із ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, врахувавши умови кредитного договору, договору поруки та вимоги чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2006 року в сумі 58 565 грн 07 коп. та понесені останнім і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору в сумі 585 грн 65 коп.

Колегія суддів апеляційного суду погодилася з висновками районного суду щодо доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, однак дійшла висновків про необхідність застосування положень ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені, що нарахована позивачем, у зв'язку зі значним перевищенням її розміру обсягам завданих позивачеві збитків (заборгованість за кредитом та процентами - 1 527,40 доларів США, нарахована пеня - 2 428,57 доларів США).

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами при розгляді справи не надано належної правової оцінки доводам відповідачів щодо відсутності непогашеної кредитної заборгованості через безпідставність її нарахування у зв'язку зі зміною процентної ставки за кредитом з боку банку, а також до неналежності доказів позивача щодо розрахунку розміру кредитного боргу (неналежність фінансової документації).

За правилами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений процесуальними повноваженнями щодо переоцінки зібраних у справі доказів, а тому наведені доводи касаційної скарги не є такими, що свідчать про невідповідність ухвалених у справі судових рішень вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Крім того, судами при розгляді справи оцінювалися та надавалася правова оцінка доводам відповідачів щодо сплати кредиту в повному обсязі та відсутності непогашеної кредитної заборгованості, і такі доводи судами визнано безпідставними через ненадання відповідачами належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи матеріали висновків судів апеляційної інстанції не спростовують, а тому, керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова В.М. Колодійчук І.М. Фаловська