Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

23 вересня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.

при секретарі - Бабчук А.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 04.10.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського обслуговування № BLаЖГА00083213, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 25 450 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, строком до 04.10.2014 року.

Відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, що станом на 11.08.2015 року становить 32 970 грн. 44 коп.

В ході судового розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, внаслідок чого сума заборгованості була зменшена.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій позов підтримує та просить проводити судове засідання за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вимоги банку є безпідставними, суперечать положенням договору та вимогам чинного законодавства, більше того наголошував на тому, що позивачем не було враховано часткової виплати суми заборгованості.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне.

04.10.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського обслуговування № BLаЖГА00083213, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 25 450 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, строком до 04.10.2014 року.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.1.4 Договору, строк кредитування починається з дня фактичного надання кредиту включно по дату, визначену в п. 2 Спеціальної частини договору як термін повернення кредиту, тобто 04.10.2014 року.

У відповідності до п. 3 Спеціальної частини договору за користування кредитом була встановлена процентна ставка у розмірі 15 % річних. Пунктом 1.6 кредитного договору встановлено щомісячну плату у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі, визначеному п. 4 Спеціальної частини договору, а саме 1,75 % від суми кредиту.

Порядок виконання боргових зобов'язань позичальника закріплено у п. 2.5 кредитного договору.

Відповідно до п. 2.5 договору передбачено, що щомісячний платіж передбачений графіком, складається із строкової частини кредиту та строкових процентів. Платежі є ануїтетними, тобто регулярні рівні щомісячні платежі.

У відповідності до графіку погашення заборгованості відповідач зобов'язаний здійснювати 4 числа кожного місяця, починаючи із 04.11.2011 року, обов'язковий платіж у розмірі 1 327,38 грн. Внаслідок чого в строк до 04.10.2014 року позичальник зобов'язаний був повернути суму, у розмірі 47 796,19 грн., що закріплена у додатку № 2 до договору.

Як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 11.08.2015 року сплатив 21 635, 52 грн. в рахунок погашення заборгованості, внаслідок чого загальна сума погашення склала 38 296,99 коп.

При цьому, з наданих позивачем розрахунків вбачається, що банком не враховано часткове погашення відповідачем суми заборгованості 06.08.2015 року у розмірі 2 000,00 грн., що у відповідності до п.2.5.6 договору мали бути направлені на погашення процентів за користування кредитом, прострочених на строк понад 31 календарний день та на погашення суми процентів за користування кредитом, прострочених на строк понад 31 календарний день та на погашення суми комісії за управління кредитом, простроченої на строк понад 31 календарний день.

Згідно п. 2.5.2 договору якщо позичальник перераховує кошти в рахунок виконання своїх боргових зобов'язань через інші уповноважені банки, таке перерахування має бути здійснене не менше ніж за 3 робочих дні до дати настання терміну виконання зобов'язань.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем не порушено даний пункт договору, так як грошові кошти станом на 11.08.2015 року, на час складання розрахунку заборгованості для подачі позову в суд, були зараховані в рахунок погашення заборгованості. При цьому, сума заборгованості банком не зменшена.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4.2. Договору зазначено, що у випадку невиконання відповідачем обов'язку, передбаченого п. 3.3.3 Загальної частини договору, при тому, що прострочення виконанння боргових зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, визначеному в п. 8 Спеціальної частини договору, тобто 25 % від суми кредиту.

Крім того, пунктом 3.3.3. загальної частини договору передбачено, що позичальник зобов'язаний у випадку прострочення виконання будь-яких зобов'язань за договором, не пізніше 10 календарних днів з дати отримання письмової вимоги банку, надати до банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження письмової вимоги банку про повернення суми заборговананості, тому з огляду на положення п. 4.2. та п. 3.3.3. кредитного договору, нарахування 25 % є безпідставним.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.3. кредитного договору, закріплено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9 Спеціальної частини договору.

При цьому, в даному пункті договору також зазначено, що банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, а якщо дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань.

Таким чином, банк мав право нараховувати пеню лише до 03.10.2014 року включно, так як термін погашення кредиту до 04.10.2014 року. З огляду на зазначене, нарахування пені за період з 04.04.2015 року по 11.08.2015 року суперечить положенням договору.

Крім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем неодноразово порушувалися умови нарахування пені, що передбачені п. 4.3. кредитного договору, а саме при здійсненні нарахувань штрафних санкцій за період прострочки банк неодноразово враховував вихідні дні, всупереч нормам п. 4.3 договору.

25.08.2015 року відповідачем перераховано кошти у розмірі 7 730,65 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості, що підтверджується копією квитанції від 25.08.2015 року. За таких обставин ОСОБА_1 виконав свої зобов'язання за кредитним договором у розмірі 48 027,64 грн., що закріплена у додатку № 2 до договору.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем в свою чергу не надано належних доказів та обґрунтувань на підтвердження наявності та розміру заборгованості.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 є безпідставними та не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 616, 623, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва.

Суддя Шевчук А.В.