Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25 травня 2012 року придбало у ПАТ «Сведбанк» право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, які укладено 20 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3

Позивач вказував, що боржник не виконував зобов'язання зі сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у зв'язку із чим станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 3 079 728 грн 94 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 573 351 грн, шляхом визнання права власності за банком згідно наявного в договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення.

У рахунок заборгованості ОСОБА_3 за договором кредиту від 20 червня 2008 року в розмірі 3 079 728 грн 94 коп., з яких: 2 543 520 грн 98 коп. - сума заборгованості за кредитом; 412 494 грн 22 коп. - сума заборгованості за відсотками; 116 413 грн 16 коп. - пеня; 545 грн 11 коп. - сума за 3 % ставкою від простроченого тіла кредиту; 6 755 грн 47 коп. - сума за 3 % ставкою від прострочених відсотків - 6 755 грн 47 коп. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 81,3 кв. м, житловою - 37 кв. м, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на квартиру вартістю 573 351 грн станом на 29 вересня 2015 року.

Зазначено, що рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає примусовому виконанню у період чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб звернення на іпотечне майно передбачає перехід права власності до банку з моменту набрання судовим рішенням законної сили, що суперечить Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадянина України, наданого як забезпечення валютних кредитів», який забороняє примусове відчуження майна, наданого в якості забезпечення валютних кредитів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що Закон України Про мораторій на стягнення майна громадянина України, наданого як забезпечення валютних кредитів» не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово зупиняє примусове стягнення (відчуження без згоди власника) зазначеного майна.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними та відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000 доларів США із сплатою 11,9 % річних на строк до 20 червня 2038 року на придбання квартири.

20 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

Договором про внесення змін та доповнень від 07 серпня 2010 року викладено в новій редакції п. 12.3.1 іпотечного договору, відповідно до якого іпотекодержатель вправі звернути стягнення на іпотечне майно за вартістю, що буде визначена на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності, який визначається іпотекодержателем.

26 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступив своє право вимоги відносно боржника ОСОБА_3 ПАТ «Дельта Банк».

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 перед банком становить 3 079 728 грн 94 коп., з яких: 2 543 520 грн 98 коп. - сума заборгованості за кредитом; 412 494 грн 22 коп. - сума заборгованості за відсотками; 116 413 грн 16 коп. - пеня; 545 грн 11 коп. сума за 3 % ставкою від простроченого тіла кредиту; 6 755 грн 47 коп. - сума за 3 % ставкою від прострочених відсотків - 6 755 грн 47 коп.

Згідно з висновком суб'єкта оціночної діяльності ринкова вартість іпотечної квартири АДРЕСА_1 станом на 29 вересня 2015 року становить 573 351 грн.

На виконання вимог п. 11 іпотечного договору ПАТ «Дельта Банк» надіслано ОСОБА_3 лист-вимогу про погашення заборгованості за кредитом та попередження, що у разі невиконання цієї вимоги банк розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку майно.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з тим установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-345цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про її відхилення та залишення без змін рішення апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року, оскільки рішення суду законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська