АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2045/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Ярмолюка О.І.,

секретаря - Бондаря О.В.,

з участю: представника заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, про встановлення факту неприйняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

21 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаною заявою. В її обґрунтування зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько ОСОБА_4 Після смерті останнього залишилось спадкове майно, а саме: гараж, блок АДРЕСА_2 та земельна ділянка для ведення садівництва у садівничому товаристві «Енергія» на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Дружина померлого ОСОБА_5 від спадщини відмовилась, про що написала заяву.

У червні 2016 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, у видачі свідоцтва їй було відмовлено. Відмова мотивована тим, що на день смерті спадкодавця разом із ним АДРЕСА_1 був зареєстрований його син ОСОБА_3, а тому він вважається таким, що прийняв спадщину.

Зазначає, що ОСОБА_3 не прийняв спадщину після смерті батька, оскільки лише був зареєстрований за вказаною адресою та фактично не проживав там з липня 1992 року. Дана обставина підтверджується заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2015 року у справі № 686/10226/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

А тому, просила суд встановити юридичний факт - неприйняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Хмельницькому.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року заяву залишено без розгляду.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Палінчак О.В. Провадження № 22-ц/792/2045/16

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія: ухвала

Непогоджуючись із даною ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати її і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалу вважає необґрунтованою, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Зазначає, що між нею та ОСОБА_3 відсутній спір про право.

Так, на думку апелянта, лише вона на підставі заяви прийняла спадщину після смерті батька. У свою чергу, ОСОБА_3 спадщину не прийняв, оскільки не подав заяву про її прийняття протягом шести місяців після смерті спадкодавця у порядку, передбаченому ст.ст. 1268, 1270 ЦК України.

В порушення вимог ст. 61 ЦПК України суд не врахував обставин, які були встановленні заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2015 року у справі № 686/10226/15-ц, зокрема непроживання ОСОБА_3 з липня 1992 року АДРЕСА_1.

У судовому засіданні апеляційного суду представник представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Заслухавши доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з приписами п.п. 1, 4 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2

З 22 листопада 1984 року місце проживання останнього було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер. За життя останньому належали на праві власності гараж, блок АДРЕСА_2 та земельна ділянка для ведення садівництва у садівничому товаристві «Енергія» на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (а.с. 9, 11).

8 січня 2014 року за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Бас Г.В. зареєстровано спадкову справу № 1/2014 до майна померлого ОСОБА_4 Однак, свідоцтво про право на спадщину нотаріус не видав, посилаючись на те, що згідно довідки про склад сім'ї № 566 від 24 грудня 2013 року, виданої ЖЕК № 2 в м. Хмельницькому, на житловій площі по АДРЕСА_1 з 17 липня 2004 року значиться зареєстрованим також син померлого ОСОБА_3, який не подав заяви про відмову від права на спадщину.

Вищезазначене підтверджується даними: копії свідоцтва про народження ОСОБА_2, серія НОМЕР_1 (а.с. 7); довідки про склад сім'ї № 566 від 24 грудня 2013 року, виданої КП Б/У-2 КЕВ Хмельницького (а.с. 25); копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4, серії НОМЕР_2 (а.с. 8); копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_3 (а.с. 9); копії державного акту на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_4 (а.с. 11); копії спадкової справи № 1/2014 (а.с. 20-38); повідомлення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Бас Г.В. № 25/02-14 від 13 червня 2016 року (а.с. 38).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року заяву ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, про встановлення факту неприйняття спадщини, залишено без розгляду. Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих матеріалів вбачається спір про право.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб.

Згідно з роз'ясненнями пленуму Верховного Суду України, зазначеними у п. 1 постанови № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Спір про право - це спір, що пов'язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб'єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Невизнання права особи полягає в пасивному запереченні наявності у неї такого, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носія. Оспорювання суб'єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб'єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі,зокрема у суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це (абз. 2 п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Тобто, право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які його порушують.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права особи та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не забезпечив повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема не з'ясував чи в дійсності існує спір щодо спадкового майна між ОСОБА_2 та заінтересованою особою ОСОБА_3, всупереч ч. 4 ст. 235 ЦПК України не забезпечив участі у розгляді справи заінтересованої особи та не з'ясував його відношення до встановлення даного факту, не з'ясував, яке право заявниці порушено, невизнано чи оспорено та чи можливий його захист в обраний нею спосіб, що призвело до передчасного висновку про те, що в даному випадку існує спір про право. Встановлені судом обставини не підтверджують наявність чи відсутність даних, які б свідчили про існування спору про право у даній справі.

Окрім того, судом було допущено процесуальне порушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали (ч. 1 ст. 121 ЦПК України).

У заяві ОСОБА_2 зазначила, що місцем проживання заінтересованої особи ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 (а.с. 3). Разом з тим, в матеріалах справи є довідка про реєстрацію місця проживання, видана паспортним столом управління Пенеталь Лойц комуни: Гьормін, Зассен-Трантов і місто Лойц, у якій зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований з 1 листопада 1999 року за адресою: АДРЕСА_3 за єдиним місцем проживання згідно обліку реєстрації (а.с. 39).

На зазначену невідповідність заяви вимогам ст. 119 ЦПК України суд уваги не звернув, що призвело до неповідомлення заінтересованої особи про час та місце розгляду справи.

Суд першої інстанції вищезазначених вимог закону не врахував, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийшов до хибного висновку про залишення заяви без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова