Справа № 263/5257/16-ц
Провадження № 2/263/1484/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 вересня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Томіліна О.М., при секретарі Максимовій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
26 квітня 2016 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про стягнення суми боргу за розпискою.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.09.2013 року відповідач взяла у неї у позику 5000 гривень, що підтверджується розпискою про отримання від позивача у борг грошових коштів. Зазначеною розпискою відповідач зобов'язалась повернути позивачеві до 08 жовтня 2013 року грошові кошти, взяті у борг.
Проте до 08.10.2013 року відповідач не повернула позивачеві грошові кошти. На неодноразові вимоги позивача повернути гроші відповідала відмовою. По теперішні час гроші позивачеві відповідач не повернула. Відповідно до положень ст. 1050, 625 ЦК України позивачем нарахована неустойка, інфляційні втрати та три відсотки річних за весь період прострочення.
На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 5000,00 грн. та 1263,75 грн. пені, три відсотки річних 380,42 грн. та індекси інфляції 4180,00 грн., а також судові витрати в розмірі 551,20 грн.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав заявлених в позові та просили їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку.
Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 02 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_2 одержала в позику від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5 000 гривень та зобов'язалась повернути грошів термін до 08 жовтня 2013 року, про що нею була видана власноруч написана розписка.
Зазначені грошові кошти у встановлений строк ОСОБА_2 не повернула.
Відповідач до суду не прибула, не представила до суду своїх заперечень та не спростувала доводів, викладених в позові щодо своєчасного та належного повернення коштів.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Не з`явившись у судове засідання та не скориставшись своїм процесуальним правом надання доводів або заперечень проти позову, відповідач ОСОБА_2тим самим не оспорила позовні вимоги позивача щодо неповернення суми позики та існування вказаної заборгованості перед нею. Відповідач не надала суду належні та допустимі докази, які свідчили би про належне та своєчасне виконання ним грошових зобов'язань за договором позики та своєчасного повернення суми отриманих коштів.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно до ст.ст.610 та 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені.
Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі.
В результаті суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2взяті на себе договірні обов'язки належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 5 000,00 гривень, яка має бути стягнута в судовому порядку.
Щодо заявлених процентів за користування сумою позики суд зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Саме до таких висновків при вирішенні питання обґрунтованості нарахування процентів в розмірі облікової ставки НБУ дійшов Верховний суд України в постанові від 02.07.2014 року по справі №6-36цс14, які згідно зі ст. 3607 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
На підставі зазначеного позивачем правомірно нараховано проценти за користування сумою позики. Перевіряючи правильність розрахунків, суд погоджується із представленим розрахунком позивача, який розрахований за період прострочення з 20 квітня 2015 року по 20 квітня 2016 року, та складає 1263,75 грн.
Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За прострочення виконання грошового обов'язку за розпискою відповідач має обов'язок сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, що за період з 08 жовтня 2013 року по 20 квітня 2016 року складає 380,42 грн. (5 000,00 х 3%/100х 926 днів/365).
Розрахунок інфляційних втрат за період прострочення повернення боргу 5000,00 грн. з жовтня 2013 року по березень 2016 року становить 4 180,00 грн.
З урахуванням наведеного відповідач має повернути суму боргу в розмірі 5 000,00 гривень, проценти за позикою в розмірі 1 263,75 грн., інфляційні втрати 4 180,00 грн. та 3% річних в розмірі 380,42 грн.
Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 гривень.
Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 16, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана в перебігу десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М. Томілін