АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

27 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Лапчевської О.Ф.,

секретаря: Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

14 вересня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим в подальшому, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 6 000 грн. щомісячно, починаючи з 01.11.2016 і до повноліття дітей, а саме ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_6.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, за умовами якої дану мирову угоду укладено батьками малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4; за домовленістю батьків даною угодою встановлюється обов'язок батька сплачувати на утримання двох дітей разом аліменти в розмірі 6 000 грн. щомісяця, починаючи з 01.11.2016; починаючи з 01.11.2016 року і до досягнення дітьми повноліття, батько зобов'язується сплачувати аліменти розмірі 6 000 грн. щомісячно; аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 25 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку матері ОСОБА_2 № НОМЕР_1 відкритий в ПАТ «РайффайзенБанк Аваль»; крім сплати суми аліментів, зазначених в угоді, батько зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дітей, (в розмірі 50% від вартості таких витрат), що викликані особливими обставинами (літній відпочинок дітей в оздоровчих закладах, розвитком здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дітей батько зобов'язується сплачувати протягом поточного місяця, в якому матимуть місце додаткові витрати на дітей, періодично, в міру їх виникнення; аліменти, одержані на дітей є власністю матері і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітні діти мають право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для їх утримання. У разі смерті матері аліменти є власністю дитини; згідно з ч. 2 ст. 189 СК України у разі невиконання батьком своїх обов'язків за даною угодою аліменти та/або додаткові витрати на дітей з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого органу; той із батьків, з ким проживають діти, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дітей у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо); розмір аліментів та/або розмір додаткових витрат на дитину, визначений в даній угоді, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених законом; у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька він зобов'язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 5 відсотків від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину за кожен день прострочення зобов'язання; сплата батьком неустойки не звільняє його від виконання зобов'язань за даним договором; батько має право перевіряти цільове використання аліментів та додаткових витрат на дітей згідно положення ст. 186 Сімейного кодексу України; у разі не цільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини; дана мирова угода вступає у силу після затвердження її судом і діє до досягнення дітьми вісімнадцятирічного віку, а саме по ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_5, а по ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_6; батьки підтвердили, що ця мирова угода відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідності зі справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, угода укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення. Батьки підтвердили, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даної мирової угоди.

Ухвалою суду закрито провадження у справі та роз'яснено сторонам наслідки закриття провадження відповідно до ст. 206 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції при постановленні ухвали не застосовано положення ст. 180-182 СК України та не взято до уваги обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: проживання дітей разом з батьком; знаходження на утриманні батька непрацездатної матері - інваліда 3 групи. Судом також не застосовано положення Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» та не враховано розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років у 2016 році.

Вказував на те, що постановляючи ухвалу судом не дотримано вимог, передбачених ст. 175 ЦПК України, у зв'язку з чим порушено порядок вирішення питання затвердження мирової угоди.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, з підстав наведених в ній та просили задовольнити.

ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріали справи 09.11.2016 сторони звернулися до суду із заявами про затвердження мирової угоди, яку додали до суду (а.с. 21-26).

Згідно з положеннями ч. 4, ч. 5 ст. 175 ЦПК України у разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається з мирової угоди сторони просили визнати дану мирову угоду та закрити провадження у справі.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.

Разом з цим, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, затвердив мирову угоду, надану сторонами та закрив провадження у справі з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України без визнання такої мирової угоди у відповідності до вимог ст. 175 ЦПК України.

Вчинення судом процесуальної дії, не передбаченої ЦПК України, свідчить про порушення судом порядку, встановленого для вирішення цього питання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року - скасувати та передати питання на новий розгляд.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/16732/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/16176/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.