УхвалА

іменем україни

11 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопти С.Ф.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Комунарського району Запорізької міської ради, про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення за касаційними скаргими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1998 року вона перебувала з ОСОБА_5 у цивільному шлюбі, який було зареєстровано 6 вересня 2002 року та від якого мають сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу, 13 січня 2002 року за договором дарування вони придбали 12/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, проте зареєстрували на матір чоловіка - ОСОБА_6 та у який вони вселилися та були зареєстровані у ньому. Указувала, що старий будинок було знесено та на його місці побудовано новий, в який вони вселилися в 2007 році. У 2011 році шлюб між нею та ОСОБА_5 було розірвано. Зазначала, що у зв'язку з тим, що відповідач чинив їй перешкоди у користуванні майном вона була змушена залишити указане житло та на теперішній час разом з сином мешкає в орендованій квартирі.

Ураховуючи викладене, на підставі ст. 405 ЦК України, ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР та посилаючись на те, що вона мешкала з сином в спірному будинку та зареєстрована в ньому як член сім'ї власника, ОСОБА_4 просила вселити її та неповнолітнього сина до оспорюваного будинку.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Вселено ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обґрунтування задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов та вселяючи ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у житловий будинок суди (суд апеляційної інстанції змінив рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування позову), на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 вселилася у спірний житловий будинок зі згоди власника будинку - ОСОБА_6 як член сім'ї, тобто як невістка. Припинення шлюбних відносин з ОСОБА_5 згідно зі ст. ст. 156, 157 ЖК Української РСР не є підставою для позбавлення права користування житлом. Установивши, що ОСОБА_5 перешкоджає ОСОБА_4 та їхньому неповнолітньому синові - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, користуватися житлом, суд вселив їх до спірного житлового будинку.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про те, що позивачка втратила право користування жилим приміщенням, безпідставні, оскільки таких вимог до неї не заявлено, а, крім того, судами достовірно встановлено, що позивачці перешкоджали проживанню у будинку, інші доводи касаційних скарг направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.Ф. Хопта