Провадження №2/760/2889/16
Справа №760/3603/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Соломянської районної державної в м. Києві адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва» ЖЕД № 906 про визнання права користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

24.02.2016 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Київської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД № 906 про визнання права користування квартирою.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі ордеру № 59916 від 05.11.1980, виданого Жовтневою районною радою м. Києва, сім'ї з трьох осіб - ОСОБА_2 (мати), ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_1 (донька) було надано у користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. В подальшому останні зареєструвались за вказаною адресою.

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 1990 році розлучились. ОСОБА_2 та її донька - ОСОБА_1 з 14.12.1990 знялись з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 та переїхали мешкати у смт. Калинівка, Васильківського району, Київської обл.

Позивачка пояснила, що починаючи з кінця 2013 року вона повернулась до свого батька за його згодою та почала постійно проживати разом з ним у квартирі АДРЕСА_1 та вести спільне господарство.

Зазначено, що позивачка не здійснила державну перереєстрацію свого проживання у вищевказану квартиру, оскільки батько останній час постійно хворів та потребував постійного догляду.

Вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивачки помер та вона як спадкоємець звернулась до нотаріусу щодо оформлення спадщини.

Пояснила, що обставини її проживання у квартирі АДРЕСА_1 останні три роки та ведення нею спільного господарства з покійним батьком ОСОБА_3, надання ним згоди на проживання у квартирі - підтверджуються заявами мешкaнцiв сусідних квартир №№ 1, 4, 73, 105, підписи яких затверджено керівником ЖЕО-906, квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг, довідкою з селищної ради смт. Калинівка, Васильківського району, Київської обл.

Виходячи з вищенаведеного, позивачка звернулася до суду та просила визнати за нею право користування на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Прокольною ухвалою суду від 11.05.2016 залучено до участі співвідповідача Солом'янську районну державну в м. Києві адміністрацію.

16.06.2016 на адресу суду від представника Київської міської Ради - Хрущ А.П. надійшло письмове заперечення на позовну заяву.

В обґрунтування свого заперечення представник відповідача-1 посилається на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження ведення з наймачем - батьком спільного господарства. Також зазначає, що позивачем не було надано доказів того, що вона вселилася у спірну квартиру в установленому законом порядку, зокрема відсутні письмові докази, що ОСОБА_3 за життя звертався до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району» ЖЕО №906, на балансі якого знаходиться АДРЕСА_1, з письмовою заявою щодо вселення позивача у спірну квартиру.

Крім того, представник відповідача обґрунтовує своє заперечення тим, що позивачем не надано жодних документів на підтвердження її постійного проживання, тривалості проживання з померлим батьком. Пояснив, що за вказаною адресою нарахування послуг здійснювалось на 1 особу, існує заборгованість за комунальні послуги, а тому позивачем не виконувались обов'язки члена сім'ї наймача. Також вказано, що позивачем не надано доказів щодо порушення його прав.

Виходячи з вищенаведеного, просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 20.09.2016 представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити.

У судовому засіданні 20.09.2016 представник відповідача КМР - Хрущ А.П. заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД № 906 в судове засідання, не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, надало суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника та просили прийняти рішення за матеріалами справи згідно чинного законодавства України.

Солом'янська районна державна в м. Києві адміністрація в судове засідання 20.09.2016, не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомлено. Суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність на підставі п.4 ст.169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі ордеру № 59916 від 05.11.1980, виданого Жовтневою районною радою м. Києва, ОСОБА_2, сім'я якої складається з трьох осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3 (чоловік), ОСОБА_1 (донька), було надано у користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно довідки Форми-3 №717 від 05.02.2016, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №906, у квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований і проживав власник особового рахунку ОСОБА_3 (а.с. 10).

Згідно довідки, виданої головою Калинівської селищної ради ОСОБА_6 №325 від 19.02.2016, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована, але не проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Згідно довідки №718 від 05.02.2016, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №906, ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала в квартирі АДРЕСА_1 з 28.11.1980 по 14.12.1990 (зворотня сторона а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини від 18.01.2016 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с. 9).

Позивачка, звертаючись до суду з позовом, посилається на ту обставину, що вселилася у спірну квартиру та доглядала за батьком, а тому у неї виникло право користування спірною квартирою.

Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР.

Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Умовами ст. 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 2 від 12.04.1985 із змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування ЖК України» визначено, що суди повинні кожний раз перевіряти чи дотриманий порядок вселення в квартиру, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це постійним місцем проживання, чи вів піднаймач з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи обумовлено угодою між цими особами певний порядок користування житловим приміщенням.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі №6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч. 1,2 ст. 64 ЖК УРСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Позивачка, звертаючись з даним позовом вказує, що обставини її постійного проживання в спірній квартирі можуть підтвердити свідки.

Так, свідки, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, допитані в судовому засіданні 20.09.2016, підтвердили, що донька підтримувала та піклувалася про свого покійного батька ОСОБА_3

Судом не приймаються до уваги показання вказаних свідків, оскільки обставин проживання позивача в спірній квартирі, вони не зазначили, вказавши лише, що позивачка піклувалася про батька.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, посилання позивачки на її постійне проживання в квартирі до смерті батька та ведення спільного господарства з ним не знайшло свого підтвердження в ході розгляду даної справи, що в свою чергу, не дає підстав для задоволення вимоги про визнання за нею права користування квартирою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачка не довела факту вселення та постійного проживання, ведення з померлим спільного господарства. Посилання позивачки на догляд за померлим не може слугувати підставою для набуття нею права користування жилим приміщенням, оскільки це згідно ст. 202 СК України є її обов'язком.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись ст.ст. 31, 61, 64, 65 ЖК УРСР, ст. ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. А. Усатова