АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 666/8806/14-ц
Номер провадження 22-ц/791/2526/16 Головуючий в І інстанції Поливяний В.М.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року до суду із зазначеним позовом звернулася ОСОБА_6, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачкою уклала договір позики грошей. На виконання умов цього договору вона передала ОСОБА_5 6 000 грн. і 160 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 19.09.2009 року, із щомісячною виплатою 15 % за користування позикою, про що відповідачка написала відповідну розписку. Також, 08.06.2009 року позивачка передала відповідачці 5 000 грн., з кінцевим терміном повернення 19.12.2009 року із щомісячною виплатою 15 % за користування позикою, про що ОСОБА_5 написала відповідну розписку. 06.08.2009 року ОСОБА_6 передала відповідачці 3 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 07.02.2010 року. Із щомісячною виплатою 15 % за користування позикою, про що ОСОБА_5 написала розписку. Також, 20.08.2009 року передала відповідачці 10 000 грн., з кінцевим терміном повернення 21.02.2010 року із щомісячною виплатою 15 % за користування позикою, про що написана відповідна розписка. Загальна сума позичених коштів позивачкою відповідачці складає 21 000 грн. і 3 160 доларів США. Крім того, зазначає, що до теперішнього часу ОСОБА_5 повернула лише 800 грн. від всієї суми боргу, решту боргу відповідачка відмовляється повертати. Залишок заборгованості позики складає 3 160 доларів США та 20 200 грн. без врахування інфляційних витрат та невиплачених відсотків за користування позикою. На підставі чого, просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь заборгованість в гривневому еквіваленті суму основного боргу 70 833,95 грн., проценти за користування коштами в сумі 835 261,84 грн., інфляційні витрати в розмірі 15 291,21 грн., а всього на загальну суму 921 387 грн. та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 15.06.2015 року позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 суму основного боргу в розмірі 3 160 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 49 833, 96 грн., заборгованість боргу в гривнях в сумі 15 291,21 грн., а всього на загальну суму 921 387 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 3 654 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд вважав встановленим, що відповідно до розписок від 15.02.2014 року, 26.04.2014 року, 17.05.2014 року ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 по 200 грн. в рахунок погашення боргів та визнав цю обставину як переривання строку позовної давності. Однак, дана обставина судом не зясована, оскільки в тексті зазначених розписок відсутнє посилання на те, який саме борг повертається. У судовому засіданні ця обставина взагалі не зясовувалася. Насправді надання цих розписок не повязане з правовідносинами щодо боргу за розписками від 19.06.2009 року, 06.08.2009 року, 20.08.2009 року, борг за якими відповідачем виплачений, але без повернення їй позивачем боргових розписок, та по яким строк позовної давності закінчився ще у 2012 році, а мали місце інші правовідносини щодо боргу у сумі 800 грн., які виникли між ними у 2014 році. Крім того, позивачка звернулася до суду з вимогою про стягнення боргу після спливу позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачкою до винесення рішення по справі, суд безпідставно задовольнив позовні вимоги, оскільки повинен був згідно ч.4 ст.267 ЦК України відмовити у позові. У звязку з чим, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_8, у судовому засіданні, на задоволенні апеляції наполягав, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_6,у судовому засіданні, проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

ОСОБА_5 до суду не зявилася, про причини неявки не повідомила,заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без її участі на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в рахунок погашення боргів ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 кошти у лютому червні 2014 року, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, а відтак строк позовної даності не пропущений.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за розпискою від 18.03.2009 року ОСОБА_6 передала в борг ОСОБА_5 6 000 грн. та 160 доларів США зі сплатою 15 % щомісячно у гривнях та доларах США на півроку.

За розпискою від 08.06.2009 року ОСОБА_6 передала в борг ОСОБА_5 5 000 грн. під 15 % у гривнях на півроку.

06.08.2009 року ОСОБА_6 передала в борг ОСОБА_5 3 000 доларів США зі сплатою 15 % щомісячно у доларах США на півроку.

За розпискою від 20.08.2009 року ОСОБА_6 передала в борг ОСОБА_5 в борг 10 000 доларів США зі сплатою 15 % щомісячно у гривнях на півроку.

На оригіналі розписки від 18.03.2009 року міститься запис про повернення частини боргу.

Згідно розписки ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 грошові кошти в рахунок погашення боргів: 15.02.2014 року 200 грн.; 26.04.2014 року 200 грн., 17.05.2014 року 200 грн., 14.06.2014 року 200 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1,5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За таких обставин, строк позовної давності за розписками закінчився 18 серпня, 08 грудня 2012 року та 06 лютого 2013 року, а повернення боргу відбулося у лютому червні 2014 року, тобто після його спливу.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Аналізуючи зміст ч.1 ст.264 ЦК України, колегія суддів доходить висновку про те, що переривання строку позовної давності можливе лише до його закінчення. Такий висновок випливає із логічного тлумачення фрази «Перебіг позовної давності переривається…», оскільки строк, який закінчився, з погляду формальної логіки, перерватись не може, а може перерватись лише протягом його плину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, оскільки строк позовної давності за вказаними зобовязаннями закінчився, із заявою про його поновлення позивачка не зверталась. Оскільки закінчення строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, то у задоволенні позову ОСОБА_6 слід відмовити у звязку із пропуском нею строку позовної давності.

На ці обставини суд першої інстанції уваги не звернув, належних норм матеріального права не застосував та ухвалив у справі незаконне рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15.06.2015 року скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_6 у задоволенні позову відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: С.В.Радченко

ОСОБА_3