АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6146/16 Головуючий 1 інстанції Сиротников Р.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (Панасюк) ОСОБА_3, ОСОБА_2 (Панасюк) Данііла Валерійовича до ОСОБА_1, третя особа Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Московсього районного суду м. Харкова від 12 серпня 2016 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_4 І. судовий збір у розмірі 243,60 грн. Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове , яким в позовних вимогах ОСОБА_4І., ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що позивачі визнали той факт, що відповідач сплачує кожного місяця аліменти на утримання сина, однак позивачка не бажає їх отримувати, оплачує навчання сина в гімназії; у судовому засіданні позивачка не заперечувала участь відповідача у вихованні сина до початку 2014 року; позивачка намагається ввести в оману суд, нібито він негативно впливає на дитину, створює тиск на психологічний стан дитини; надана позивачами медична документація має недостовірні та неправдиві дані про стан дитини.

Вважає, що позивачами не було доведено належними і допустимими доказами необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, відповідач повністю довів суду свої намагання та бажання брати участь у вихованні, лікуванні, навчанні своєї дитини, в матеріалах справи містяться всі необхідні письмові докази для ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов"язків стосовно виховання сина, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться освітою, станом здоров"я, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не дає, що свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов"язків по вихованню та утриманню сина. Матеріали справи не містять доказів якіб підтверджували факт участі відповідача у житті свого сина.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров?я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовя?зків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини і інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного , всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і 28 вересня 1999 року у них народився син ОСОБА_5. В листопаді 2008 року шлюб між сторонами у справі розірвано .

ОСОБА_6, уклавши 08.05.2014 року шлюб із ОСОБА_2 ОСОБА_7 змінила прізвище на «ОСОБА_2 Дж.» (а.с.7).

У жовтні 2015 року позивачі мати і син звернулися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина .

Згідно свідоцтва про зміну імені серія 1-ВЛ № 010591, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 74), ОСОБА_8 змінив прізвище і ім"я на «ОСОБА_2 Данііл Валерійович», про що складено відповідний актовий запис № 36 від 11.11.2015 року.

З копії відповіді на адвокатський запит за підписом головного лікаря Харківської міської дитячої поліклініки № 2 від 24.12.2014 року, №1898 (а.с. 10), вбачається, що ОСОБА_8, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, перебуває під наглядом фахівців дитячої поліклініки з народження, знаходиться на диспансерному обліку із діагнозом: гемофілія В, міопія, аномальна хорда лівого шлуночка, пролапс мітрального клапану, І ст. вегето-судинна дистонія, хронічний холецистит.

Відомості про стан здоров'я позивача ОСОБА_2 також містяться у відповіді головного лікаря Харківської міської дитячої поліклініки № 2 ОСОБА_9 від 07.10.2015 року № 1583 (а.с. 80).

Згідно вказаної відповіді, ОСОБА_8 перебуває на диспансерному обліку із діагнозом: вегетативна дисфункція з вегето-висцеральними пароксизмами, антено-невротичний синдром на резидуально-органічному фоні. Системна дисплазія з'єднувальної тканини, астенічний тип статури, ПМК І ст., АХЛШ, міопія слабкого ступеню обох очей, перегин жовчного міхура. Дрібні колоїдні кісти правої долі щитовидної залози, еутиреоз, гемофілія В.

Належний догляд за хлопчиком здійснює його мати. Рекомендації лікарів здійснює в повному обсязі. Батько підлітка - ОСОБА_1 станом здоров'я хлопчика не цікавиться, до медичних працівників поліклініки з цього приводу не звертався.

Факт опікування здоров'ям дитини виключно матір'ю ОСОБА_4І. та її чоловіком ОСОБА_10Д., підтверджено також відповіддю на адвокатський запит з поліклініки «Доктор Алекс» від 10.02.2016 року (а.с. 81).

З копії консультативного висновку професора, дитячого гематолога, педіатру Львівського національного медичного університету імені Д. Галицького КЗ ЛОР «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр», центр тромбозу і гемостазу у дітей, д-ра ОСОБА_11 р. №7 9 від 29.03.2016 року (а.с. 136) вбачається, що ОСОБА_8 встановлено діагноз: гемофілія В, середнього ступеню тяжкості.

В матеріалах справи (а.с. 82) міститься інформація щодо участі батьків у вихованні ОСОБА_8 від 12.12.2014 року, за підписом класного керівника ОСОБА_12 та директора Харківської гімназії № 46 ім. М.В. Ломоносова - ОСОБА_13

Так, з вказаного листа вбачається що за весь період навчання ОСОБА_8 у гімназії, його батько ОСОБА_1 батьківські збори не відвідував, з класним керівником не спілкувався, на свята першого та останнього дзвоника, урочисті заходи, концерти до сина не приходив, у гімназії не з'являвся та успіхами сина за весь період навчання в будь-якій іншій формі не цікавився.

Вперше відвідав класного керівника з метою отримання інформації щодо чина в листопаді 2014 року, до цього моменту ніякої уваги шкільному життю сина не приділяв.

Спілкування з вчителями, відвідування батьківських зборів, шкільних свят та інших заходів, внесення оплати за навчання ОСОБА_8 здійснювалось лише матір'ю дитини ОСОБА_4І., вона цікавиться шкільними та позашкільними успіхами сина, перебуває із ним у дружніх стосунках.

З відповіді на адвокатський запит від 05.10.2015 року №1731 за підписом класного керівника ОСОБА_12 та директора Харківської гімназії № 46 ім. М.В. Ломоносова - ОСОБА_13 (а.с. 83) вбачається, що мати ОСОБА_8, учня 11-б класу, ОСОБА_4І. постійно займається вихованням сина, цікавиться його успіхами, відвідує батьківські збори, щотижня спілкується з класним керівником.

Батько ОСОБА_1 вихованням дитини не займається, за період часу з 12.12.2014 року по жовтень 2015 року до гімназії не з'являвся. Батьківські збори не відвідував жодного разу, участі ужитті класу свого сина не приймав, жодних коштів за навчання сина не сплачував.

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звертався до класного керівника із проханням допомогти встановити контакт із сином, але після розмови з останнім класний керівник з'ясувала, що хлопець не має ніякого бажання підтримувати стосунки з батьком і навіть не бажає називати цим словом людину, яка завдала йому не одну душевну травму.

Про небажання спілкуватися з батьком ОСОБА_5 писав пояснювальну на ім'я директора гімназії.

Вказані факти повністю підтверджують обставини, на які посилались позивачі, як на підставу своїх позовних вимог - щодо ухилення відповідача від участі у вихованні сина, відсутності з його боку жодної зацікавленості навчанням, станом здоров'я сина, участі у витратах на навчання та лікування ОСОБА_2 (а.с. 55).

З відповіді на адвокатський запит за підписом психолога Медичного центру «Еввіва» ОСОБА_14 (а.с. 164-168) вбачається, що за результатом проведених нею досліджень, остання дійшла наступних висновків: ставлення дитини до батька негативне, категорично не бажає спілкуватися з батьком, оскільки вважає його за чужу людину, з яким в нього немає жодних спільних інтересів, підкреслює той факт, що батько ніколи ним не цікавився, не виказував бажання йти на контакт, не приймав участі у його житті, навіть тоді, коли це було необхідно для підтримання здоров'я дитини. Дитина висловлює побажання скоріше забути минуле та жити із матір'ю та її новим чоловіком, якого він вважає не лише своїм другом, а й батьком.

Психолог зазначає, що Данііла вкрай обурює той факт, що не враховують його думку та інтереси, намагаються примусити до спілкування з батьком - чого він категорично не бажає робити.

Кожна зустріч за примушуванням (під тиском) є серйозним психологічним навантаженням (насиллям) та призводить до погіршення здоров'я дитини, що підтверджується даними лікарів.

При існуючому ставленні дитини до батька зустрічі з останнім будуть вкрай шкідливими для його психологічного стану та можуть призвести до психічних розладів, деформувати особистість, погіршити фізичний стан.

Вказані відомості були підтверджені ОСОБА_14 в судовому засіданні, де її було допитано в якості свідка.

Згідно з висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 27 листопада 2015 року(а.с.35-36 том1), з врахуванням документів та інших відомостей, які стосуються справи, надано висновок про те, що доцільним є позбавити ОСОБА_1 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини у справі і дав належну оцінку наданим сторонами доказам і дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, грошову допомогу став надавати добровільно в січні-квітні 2013 року та чотири рази у 2014 році , життям та здоров"ям сина не цікавився, після розлучення з позивачкою з 2008 року , турботи про його стан здоров"я, виховання та розвиток дитини не проявляв.

Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань , що стосуються її особисто, а також питань сімї.

Дитині надається право висловлювати свою думку під час вирішення у сімї будь якого питання, що зачіпає її інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.12 Конвенції про права дитини, дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового розгляду, що торкається дитини.

Згідно ч.2 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, повязаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку встановленому законом, заслуховується думка та побажання дитини.

В суді першої інстанції була заслухана думка дитина ОСОБА_2 (Панасюк) Данііла і він пояснив, що не бажає спілкуватися з батьком, заперечує проти такого примусу, після досягнення 16 річного віку змінив прізвище , оскільки не бажає носини прізвище батька.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач має бажання спілкуватися з сином, позитивно його характеризують, але не свідчать про те, що він є гарним батьком.

З копії відповіді на ім'я представника відповідача за підписом начальника Поштамту-ЦПЗ-1 УДППЗ «Укрпошта» від 15.12.2014 року №09-07-2435 (а.с. 120) вбачається, що на адресу позивача ОСОБА_4І. (АДРЕСА_1) протягом періоду часу з 30.10.2014 року по 03.12.2014 року надійшло чотири поштових перекази грошових коштів (на суми 600,00, 600,00, 700,00 та 700,00 гривень кожний).

Переказ від 30.10.2014 року у зв'язку із неявкою адресата за одержанням та збігом терміну зберігання 09.12.2014 року, був повернутий на зворотню адресу відправника ОСОБА_1 Станом на 15.12.2014 року інші поштові перекази зберігались у наявності у відділенні поштового зв'язку Харків-4.

Під час розгляду справи судом, сторонами підтверджено факт не отримання ОСОБА_4І. вказаних поштових переказів та їх повернення відправникові.

Наявні копії квитанцій про оплату за навчання у гімназіі свідчать про турботу батька за сина лише протягом січня-квітня 2013 року.

Разом із тим, суд взяв до уваги той факт, що відповідач не був жодним чином позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу синові в іншій спосіб: відкрити на його ім'я рахунок в установі банку, депозит у нотаріуса, тощо.

Вказаними можливостями відповідач не скористався, та відомостей щодо участі в утриманні сина в іншій спосіб, крім зазначених чотирьох поштових переказів і оплати за навчання за 4 місяці за навчання в учбовому закладі де дитина навчалась протягом 10 років, суду не надав.

Посилання відповідача щодо надання ним синові кишенькових коштів, участі в інших витратах на його утримання, в ході розгляду справи судом не були підтверджені жодними доказами.

Всі надані відповідачем докази , що на його думку доводять його турботу про дитину мали місце у січні-квітні 2013 року і у жовтні-грудні 2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права, в межах позовних вимог, з урахуванням обставин у справі та наданих доказів.

Таким чином, при вирішені спору судом першої інстанції повно та всебічно зясовані обставини у справі, дано належну оцінку зібраним доказам, враховані пояснення свідків, допитаних в судовому засіданні, а саме ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_17.

Враховуючи при цьому думку дитини, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_1

Належних та допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги суду не надано, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Матеріли справи містять переписку між позивачем, його вітчимом ОСОБА_10Д. та медичними установами, що знаходяться у Сполучених Штатах Америки (а.с. 156-163).

Так, вказані медичні установи в своїх листах висловлюють готовність прийняти ОСОБА_2 на лікування, наводять перелік наявних фахівців, орієнтовну вартість лікування та приблизний час - досить тривалий, який буде потрібний для лікування позивача.

Разом із тим, як вбачається з позову, пояснень позивачів, письмових заперечень проти позову , змісту апеляційної скарги в якій відповідач ставить під сумнів тяжкість хвороби сина, судова колегія вважає, що має місце небажання відповідача надавати дозвіл на виїзд його сина за межі України на тривалий час на лікування, оскільки він не заперечував в суді першої інстанції саме проти тимчасових поїздок.

В суді апеляційної інстанції спочатку також не заперечував проти тимчасового виїзду, під час з"ясування обставин під тягарем ємоційного виступу позивача зазначив, що не заперечує проти виїзду на тривалий час і не заперечує виїхати разом, оскільки позивач в своїх поясненнях зазначала про необхідність під час лікування за кордоном надання дозволу на обстеження дитини також і батьком.

Судова колегія , з огляду на те, що думка відповідача змінюється і він то надавав згоду на позбавлення його батьківських прав, то відкликав її , вважає, що у випадку зміни знову рішення відповідача існує загроза здоров"ю і життю дитини, яка потребує лікування.

Про реальні наміри надати дозвіл на виїзд дитини , відповідач суду доказів не надав. Про бажання взяти участь у витратах на таке лікування, або участь у інший спосіб ОСОБА_1 також суд не повідомив.

Судова колегія погоджуючись з рішенням суду, вважає, що на сьогоднішній день між відповідачем і його сином втрачені родинні стосунки. Втручання в сім?ю позивачки і спілкування відповідача з сином не відповідає інтересам дитини, а навпаки може привести до психологічної травми дитини, яка страждає на тяжкі хвороби.

Таким чином, з одного боку, суд зобовязаний забезпечити право одного з батьків на особисте виховання своєї дитини, а з іншого захистити інтереси неповнолітньої дитини.

Це питання залежить в цілому від наявності у батька належного контакту з сином та його прихильності до нього .

Будь-який примус в даному випадку щодо зміни звичних для нього умов життя буде психотравмуючим фактором , що є неприпустимим у такому стані, як ому знаходиться дитина.

Дитина повинна розвиватися таким чином, щоб умови її життя не могли негативно впливати на її психічний стан, на її здоровя. Зміна кола оточуючих близьких людей за відсутності в матеріалах справи даних про наявність у батька належного контакту з сином та його прихильності до нього може негативно вплинути на його розвиток.

Судовим розглядом достовірно встановлено відсутність будь якого контакту між батьком і дитиною. На думку судової колегія відповідач не вжив жодних заходів щодо встановлення цього контакту з сином, крім голослівних заяв про таке бажання.

Судова колегія виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що метою законодавчого закріплення права одного з батьків, який проживає окремо від дитини на спілкування є насамперед захист інтересів самої дитини, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л ил а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Л.В.Гуцал

ОСОБА_18