Провадження №2/389/472/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

11 жовтня 2016 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Берднікової Г.В.,

при секретарі - Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Знам'янка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який є неповнолітнім та в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Знамянської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з переїздом на інше місце проживання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до неповнолітнього ОСОБА_2, в якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №50, що в будинку №1 по вулиці Мусоргського в місті Знамянка Кіровоградської області. Вимоги обґрунтувала тим, що є власником житлової квартири №50, яка розташована по вулиці Мусоргського, 1 в місті Знамянка Кіровоградської області. За проханням сестри ОСОБА_3 у вказаній квартирі 06 січня 2015 року зареєструвала свого племінника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, для того, щоб він міг отримати паспорт громадянина України після досягнення ним 16-річного віку. Тобто останній жодного дня за місцем реєстрації не проживав, житлом не користувався і навіть не зявлявся в ньому. Реєстрація відповідача у її помешканні є перешкодою для оформлення субсидії, де наразі він проживає їй не відомо.

Позивач як і його представник у судове засідання не з'явилися, при цьому позивач надала заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач та його законний представник мати ОСОБА_3 до суду не з'явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені у встановленому порядку у розумінні положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує позивач. Ненадання відповідачем та його законним представником доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Знамянської міської ради у судове засідання також не зявився, надав заперечення, в яких виходячи з інтересів дитини та забезпечення її права на житло, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзначив, що той факт, що неповнолітній ОСОБА_2 має право користування житловою квартирою №50 в будинку №1 по вулиці Мусоргського в місті Знамянка, яка перебуває у власності позивача, свідчить про наявність його згоди на визначенням місця проживання неповнолітнього за даною адресою.

Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі -продажу від 02 листопада 2004 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, позивачу на праві приватної власності належить житлова квартира розташована по вулиці Мусоргського, 1 в місті Знамянка Кіровоградської області, за №50 (а.с.6,7,8).

Витяг з домової книги та довідка Знамянського РС УДМС України в Кіровоградській області свідчить про те, що за адресою: АДРЕСА_1, з 16 січня 2015 року зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Реєстрація відповідача за вказаною адресою також підтверджується довідкою адресно-довідкового Знамянського РС УДМС України в Кіровоградській області наданою на запит суду (а.с. 9-10,13). Також за вказаною адресою зареєстрована і мати неповнолітнього відповідача - ОСОБА_3 (а.с. 29).

У довідці голови будинкового комітету №14 ЖЕКу №1 від 18 травня 2016 року, зазначено, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає (а.с. 11). Згідно з довідкою голови правління ОСББ «Мусоргського» від 11 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 протягом останніх семи років проживає у Греції.

Будь-яких суперечок щодо створення перешкод відповідачу у користуванні спірним будинком зі сторони позивача, не виявлено.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У розумінні положень ст. 64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти члени сім"ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з ч.1 - 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України).

Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що за умов коли неповнолітній у встановленому законом порядку набув права на користування спірним житловим приміщенням, на час розгляду справи досяг віку 14 років, він може вільно визначати своє місце проживання.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з січня 2015 року зареєстрований у належному позивачу на праві власності житловому приміщенні квартирі АДРЕСА_2. За цією ж адресою зареєстрована і його мати ОСОБА_2 Проте відповідач за місцем реєстрації ніколи не проживав, протягом семи останніх років він проживає в Греції разом з батьками. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою, або що з цього питання він звертався до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що неповнолітній ОСОБА_2 втратив право на користування належним позивачу на праві власності житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_3, внаслідок його відсутності у ньому, тобто за місцем реєстрації, понад один рік.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

На підставі викладеного, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 72, 156 ЖК України та керуючись ст.ст.88, 169, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №50 по вулиці Мусоргського, 1 в місті Знамянка Кіровоградської області.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем до апеляційного суду Кіровоградської області в загальному порядку.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.В. Берднікова