АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року

в справі за позовом комунального підприємства «Житлосервіс «Куренівка» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року комунальне підприємство «Житлосервіс «Куренівка» (надалі - КП «Житлосервіс «Куренівка») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Вимоги обґрунтовано тим, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП «Житлосервіс «Куренівка» та обслуговується ЖЕК-512, й кв.18 у даному будинку належить на праві приватної власності ОСОБА_2, борг якої за житлово-комунальні послуги станом на 01 жовтня 2014 року становить 23052 грн. 75 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року позов КП «Житлосервіс «Куренівка» задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідачки, посилаючись на порушення й неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, вислухавши представника позивача, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником АДРЕСА_1 (а.с.22-23 т.1).

Встановлено, що дана квартира знаходиться на балансі позивача - КП «Житлосервіс «Куренівка» та обслуговується ЖЕК № 512 (а.с.10-11 т.1).

Матеріалами справи доведено, що позивач своєчасно надавав житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку й прибудинкової території.

Встановлено, що відповідачкою без погодження в установленому законом порядку проекту було здійснено реконструкцію квартири АДРЕСА_1, її системи газопостачання та опалення.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 стверджувала, що в процесі перепланування квартири, було відключено централізоване опалення усіх приміщень квартири.

Разом з тим, згідно п. 25 «Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (надалі - Правила) - відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Пунктами 2.1 «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 року (надалі - Порядок), визначено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

Якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, Комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку. Про відмову у розгляді заяви Комісія повідомляє заявника у десятиденний строк (п. 2.2.3 Порядку).

Отже, законодавством України передбачено відключення від мереж централізованого опалення не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року в справі за позовом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» до ОСОБА_2 про зобов'язання відновити систему опалення, відповідачку зобов'язано відновити систему опалення у АДРЕСА_1 шляхом встановлення та приєднання приладів опалення до стояків централізованого опалення (а.с.25-30 т.2).

В матеріалах справи відсутні докази скасування зазначеного рішення, а отже, колегія суддів визнає його таким, що набрало законної сили.

Згідно положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням суду визнано доведеним, що згідно акту ЖЕК № 512 від 02 жовтня 2014 року під час проведення комісійного обстеження помешкання відповідачки, було встановлено, що власником квартири було замінено стоякові мережі підводу та відводу централізованого опалення, проведено реконструкцію системи опалення, а також встановлено, що проекти на перепланування та газопостачання помешкання не погоджені в установленому порядку (а.с.25-30 т.2).

Отже, актом обстеження теплопостачання від 02 жовтня 2014 року експлуатуючою організацією доведено відсутність у помешканні відповідачки приладів опалення у жовтні 2014 року.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, позивач виконував передбачений умовами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок по опаленню всього будинку АДРЕСА_1, в якому розташована квартира ОСОБА_2, в тому числі й місця загального користування (коридор, міжсходинкові клітини та інше), а демонтаж системи опалення відповідачкою здійснено без погодження своїх дій з органом місцевої влади.

При цьому, колегія суддів визнає безспірно доведеним факт відключення від системи опалення лише у жовтні 2014 року.

У відповідності з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином та у встановлений строк.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, п. п. 4, 17, 29 Правил наданню населенню послуг з газопостачання споживачі зобов'язані своєчасно оплачувати надані їм житлово- комунальні послуги (опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання) та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно загальної площі квартири, згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529, а з 01 червня 2011 року згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869.

Задовольняючи заявлений по справі позов, суд першої інстанції визнав доведеним існування у ОСОБА_2 перед позивачем заборгованості по сплаті комунальних послуг та квартплати в період 06 червня 2005 року по 01 вересня 2014 року, в сумі 23052 грн. 75 коп.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав оцінки долученим до справи доказам про те, що з у помешканні відповідачки 18 вересня 2005 року було встановлено лічильник холодного водопостачання, відповідно до якого з вказаного періоду ОСОБА_2 і вносилися платежі за спожиті послуги з холодного водопостачання.

Відповідно до п. 10 постанови КМ України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» вправляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань, не допускається. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Між тим позивач у відсутність правових підстав з 01 вересня 2010 року розпочав відповідне нарахування згідно даних загальнобудинкового лічильника, а не квартирного засобу обліку води, що є протиправним.

Долучений до справи розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по платежах носить неповний характер, у зв'язку з чим ухвалою суду було зобов'язано позивача надати детальний розрахунок заборгованості боржниці з конкретизацією внесених платежів.

Проте, ухвалу суду не виконано, а представник позивача, даючи пояснення, вказав, що на даний час у відповідних органах, які акумулювали платежі, в тому числі й Головному інформаційно - обчислювальному центрі м. Києва, проведено реорганізацію, а ця обставина стала перешкодою до виконання ним ухвали суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення суду відповідно до обставин справи та долучених до справи доказів.

Встановлено, що відповідачкою вносилися платежі за надані послуги, проте не щомісячно та у не повному обсязі, між тим, представником позивача не надано доказів того, які суми та в рахунок яких платежів було перераховано внесені ОСОБА_2 грошові кошти.

З пояснень ОСОБА_2 та відповідних звернень, копії яких долучено до матеріалів справи, убачається, що з 07 листопада 2007 року відповідачкою не в повному обсязі вносилася плата за надані послуги, проте з метою часткової сплати заборгованості, 01 грудня 2010 року нею внесено платіж, у сумі 2 661 грн. 16 коп., з яких 2184 грн. позивачем було спрямовано на сплату заборгованості (а.с.21,114,115, 175, 168-176 т.1; 22-24, 58,59 т.2).

Між тим, доказів про те, в рахунок погашення заборгованості по яких платежах було зараховано 2184 грн., позивачем не надано, а тому, з урахуванням обставин справи, того, що споживач послуг є слабшою ланкою у відносинах з житлово-комунальним органом, колегія суддів приходить до висновку про необхідність врахування вказаної суми в якості сплати заборгованості за опалення.

Встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідачки подано заяву про застосування строку позовної давності.

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_2 періодично оплачувалися надані послуги, колегія суддів визнає доведеним існування у боржниці заборгованості по сплаті за опалення, починаючи з 01 грудня 2007 року по 01 вересня 2014 року, та врахуванням у якості погашення заборгованості по оплаті послуг (опалення) за вказаний період, платежу, в сумі 2184 грн., у зв'язку з чим загальна сума заборгованості становить 20789 грн. 10 коп.

(141,60* 27+ 210,63* 2+ 200,01*9+ 274,35* 41 + 273,97 +248,63 - 2184 = 20 789,1).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача з 23052 грн. 75 коп. до 20789 грн. 10 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що КП «Житлосервіс «Куренівка» є неналежним позивачем по справі безпідставні, остільки ці посилання спростовуються змістом розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 95 від 25 лютого 2011 року, відповідно до якого буд. АДРЕСА_1, загальною площею 8487,1 кв. м. закріплено на праві господарського відання за позивачем (а.с.11).

Згідно даних долученої до справи довідки, підтвердженої витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, КП «Житлосервіс «Куренівка»знаходиться в стані припинення згідно п. 13 рішення до рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», проте, передавальний акт станом на 28 листопада 2016 року не підписано (а.с.65-69 т.2).

Отже, колегія суддів визнає необгрунтовіаними твердження апеляційної скарги про звернення в суд із позовом неналежного позивача.

Не заслуговують на увагу й посилання апеляційної скарги на те, що опалення помешкання квартири позивачки з 07 листопада 2007 року відбувалося за допомогою природного газу, остільки позивач надавав послуги з централізованого опалення будинку, а згідно акту ЖЕК№ 512 відключення квартири ОСОБА_2 від централізованого опалення безспірно доведено лише у жовтні 2014 року (а.с.25,26 т.2).

Таким чином, з урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення заборгованості по сплаті за опалення підлягає зміні шляхом зменшення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача, з 23052 грн. 75 коп. до 20789 грн. 10 коп.

В решті рішення районного суду підлягає залишенню без змін.

За таких обставин, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року змінити.

Зменшити суму заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Житлосервіс «Куренівка» з 23052 грн. 75 коп. до 20789 грн. 10 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/13847/14

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5631/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.