АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Суд не звернув уваги на те, що позивач ОСОБА_3 звернулася з даним позовом до суду після закінчення строку, на який в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» була введена тимчасова адміністрація, а тому безпідставним є посилання в рішенні суду на положення ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка регулює наслідки запровадження у банку тимчасової адміністрації. Послався на те, що аналіз практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ дає підстави вважати, що встановлені в ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження щодо примусового стягнення грошових коштів з банку в період тимчасової адміністрації не поширюють свою дію на стягнення коштів в судовому порядку, оскільки примусове стягнення характерне для виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження. Зазначив, що введення в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації не звільняє банк від виконання своїх договірних зобов'язань у договірних відносинах із вкладниками, що не було враховано судом. Вважає, що відмова суду в задоволенні вимог про стягнення коштів за вкладом порушує гарантії мирного володіння майном, передбачені Протоколом 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 та її представник не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Галдецька ЮліяВасилівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 були укладені наступні договори:

- договір №300131/132764/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до умов якого, Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок НОМЕР_1 в сумі 56 339,67 євро, на строк з 17.11.2014 року по 22.11.2015 року, зі сплатою 13,00% річних;

- договір №300131/132756/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті за умовами якого, Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок НОМЕР_2 в сумі 6 749,06 доларів США, на строк з 17.11.2014 року по 22.11.2015 року, зі сплатою 13,00% річних;

- договір №300131/132773/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті за умовами якого, Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок НОМЕР_3 в сумі 144 964,25 грн., на строк з 17.11.2014 року по 22.11.2015 року, зі сплатою 25,50% річних.

Як вбачається з виписок по вищезазначеним рахункам, станом на 04 грудня 2015 року на рахунку НОМЕР_1 обліковуються кошти в розмірі 56 339,67 євро та відсотки в розмірі 4 913,28 євро; на рахунку НОМЕР_2 обліковуються кошти в розмірі 6 749,06 доларів США та відсотки в розмірі 588,57 доларів США; на рахунку НОМЕР_3 обліковуються кошти в розмірі 144 964,25 грн. та відсотки в розмірі 24 458,28 грн..

Постановою Правління Національного банку України № 612 від 17 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 року № 171 в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення банку з ринку.

Постановою Правління Національного Банку України від 17 грудня 2015 року № 898 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Чернявську Олену Степанівну.

23 грудня 2015 року в газеті «Голос України» № 242 (6246) опубліковано оголошення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в якому повідомлено, що протягом тридцяти днів з дня опублікування даного оголошення приймаються вимоги кредиторів про отримання коштів за вкладами.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3, в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного відшкодування 200 000,00 грн.- частину коштів, що були розміщені на вкладних рахунках.

Звертаючись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, ОСОБА_3 посилалася на те, що введення в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації не звільняє банк від зобов'язань перед вкладниками по поверненню коштів, а тому грошові суми, що обліковуються на її вкладних рахунках, підлягають стягненню з банку на її користь.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні вимог до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, суд першої інстанції виходив з того, що Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває в стадії ліквідації, а тому задоволення вимог кредиторів банку відбувається виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що унеможливлює стягнення коштів з відповідача за рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що з 17 вересня 2015 року в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» введена тимчасова адміністрація, а з 18 грудня 2015 року в банку розпочата процедура ліквідації, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин положення спеціального закону, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Тобто, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 даного Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, передбачено, що введення в банк тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так як ОСОБА_3 з даним позовом про стягнення коштів за банківським вкладом звернулася до суду 26 червня 2016 року, тобто, після початку ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», що унеможливлює примусове стягнення коштів з відповідача в силу положень п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що за положеннями Цивільного кодексу України і Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не допускається обмеження власника в його правах володіти своїм майном, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що її положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За змістом ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Таким чином, оскільки державою, у відповідності до передбаченої процедури, було прийнято відповідний закон, який наразі є чинним, що встановлює певні обмеження стосовно реалізації права власності, з метою захисту в рівній мірі законних інтересів вкладників та забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків, застосування положень цього закону до правовідносин, що виникли між сторонами, не суперечить нормам міжнародного права та Конституції України.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлені в ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження щодо примусового стягнення грошових коштів з банку в період тимчасової адміністрації не поширюють свою дію на стягнення коштів в судовому порядку, так як примусове стягнення характерне для виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження, колегія суддів вважає помилковими з наступних підстав.

Положеннями ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Отже, ч. 5 ст. 36 Закону передбачає заборону на здійснення під час тимчасової адміністрації не тільки примусового стягнення, а і заборону на здійснення задоволення вимог вкладників. Саме з такою вимогою до суду звернулася вкладник ОСОБА_3, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні її позовних вимог.

Висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені у справах № 6-2001цс15 від 20 січня 2016 року та №6-1123цс16 від 13 червня 2016 року, в яких чітко зазначено, що введення в банк тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Обґрунтованих мотивів, які виключають можливість застосування даного правового висновку до правовідносин, що склалися між сторонами, апеляційна скарга, на думку колегії суддів, не містить.

Посилання апеляційної скарги на те, що перебування Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в процедурі ліквідації не звільняє Банк від його зобов'язань у договірних відносинах з вкладниками є безпідставними, так як не ґрунтуються на положеннях закону, з огляду на таке.

Розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано порядок формування реєстру кредиторів банку та подальшу процедуру задоволення їх вимог.

Згідно ст. 2 Закону, кредитором є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань, таким чином, ОСОБА_3, як кредитор, не була позбавлена права звернутися з відповідною заявою про включення її до реєстру для отримання коштів за вкладами в повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: