Справа № 750/9195/16-ц
Провадження № 2/750/2599/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючої судді Карапута Л.В.,

секретаря Руденок В.О.,

за участі ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

встановив:

29.09.2016 року позивач звернулась до суду з позовом визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; поділити майно, набуте мною за час шлюбу з ОСОБА_3, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов та просив квартиру АДРЕСА_1 визнати його особистою приватною власністю.

Позивач за первісним позовом та її представник позов підтримали та просили задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

ОСОБА_3 та його представник просили відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічну позовну заяву просили задовольнити.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 1-ЕЛ №034045 від 05.07.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали шлюб. Позивачка після одруження змінила прізвище на «Марухненко». (а.с.3)

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.33,34).

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.10.2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, розірвано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місцепроживання спільних дітей разом із ним за адресою: вул. Пухова, 138/69, м. Чернігів, відмовлено. (а.с. 35-36).

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.09.2016 року квартира АДРЕСА_2 належить на підставі права власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу (а.с.5).

Згідно нотаріально посвідченої заяви від 13.04.2009 року ОСОБА_1 надала згоду чоловіку ОСОБА_3 на придбання вказаної квартири та підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання вказаного нерухомого майна є їхньою спільною сумісною власністю, а придбане майно - також буде об'єктом права спільної сумісної власності, як таке, що набувалося ними за час шлюбу (а.с.4).

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд встановив, що квартира АДРЕСА_2 була придбана в період шлюбу, а тому квартиру слід визнати спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

У Постанові від 02 жовтня 2013 року (справа № № 6-79 цс 13) Верховний Суд України зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до висновку про вартість майна від 27.09.2016 року, оціночна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_2, станом на дату оцінки 27.09.2016 року складає 211 286 грн. 00 коп. (а.с. 6).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що є рідною сестрою покійної матері позивачки та позичила матері для придбання квартири ОСОБА_1 п'ять тисяч доларів, без розписки, які були повернуті частками впродовж 2009-2012 років. Кошти передавали в селі Талалаївка Ніжинського району Чернігівської області.

Свідок ОСОБА_10 показала, що є рідною сестрою покійної матері позивачки та позичила матері для придбання квартири ОСОБА_1 п'ять тисяч доларів. Кошти передавались в присутності племінниці ОСОБА_5 Кошти були повернуті впродовж 2009-2013 років. Зазначила, що ОСОБА_11 також позичила 5 тисяч доларів, які пердавались в селі Талалаївка Ніжинського району Чернігівської області. Квартиру подружжя ОСОБА_1 купувало разом як сім'я.

Свідок ОСОБА_5 показала, що є рідною сестрою позивачки ОСОБА_1 Свідок передала 5 тисяч доларів, а її мати - 20 тисяч доларів. Вказані кошти позичила в присутності позивача, відповідача, та матері свідка. Зазначила, що сестри її покійної матері позичили разом 10 тисяч доларів. Вказані кошти її тітки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 передавали в селі Талалаївка Ніжинського району Чернігівської області в присутності свідка. ОСОБА_3 знав про ці кошти та був присутній при їх отримані від матері позивача ОСОБА_1 Вказані кошти були передані позивачу за умови, що остання не буде мати претензій на квартиру по вул. Київська, 2/40, в м. Чернігові, яка залишиться від матері свідку. При цьому, син ОСОБА_8 не буде приймати участь в приватизації вказаної квартири, про що ОСОБА_3 писав заяву до органу приватизації. При оформленні договору купівлі продажу свідок присутня не була. Про особисту квартиру ОСОБА_12 та його депозити свідку не відомо.

Також допитаний ОСОБА_3 в якості свідка показав суду, що для купівлі квартири коштів не вистачало, тому він використав особисті 11 тисяч доларів, які зберігались у його батьків та отримані до шлюбу.

Суд критично відноситься до показів ОСОБА_3, оскільки походження коштів ОСОБА_3 пояснити не зміг, його покази суперечать показам свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5 та не узгоджуються з матеріалами справи.

Зустрічний позов ОСОБА_3 мотивував тим, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти. Проте, надані угода про найм моряка від 21.11.2007 року, місячний зарплатний розрахунок від 29.02.2008 року, місячний зарплатний розрахунок від 25.03.2008 року, місячний зарплатний розрахунок від 31.12.2007 року, місячний зарплатний розрахунок від 31.01.2008 року були отримані відповідачем ОСОБА_3 до укладення шлюбу та не дають підстав вважати, що саме ці отримані кошти були вкладені відповідачем у придбання спірної квартири. Також суд не приймає до уваги наданий ОСОБА_3 трудовий договір від 21.01.2005 року та індивідуальний контракт від 25.04.2006 року із зазначенням розміру його заробітку, оскільки вказані кошти отримувались останнім до укладення шлюбу, в з'язку з чим відповідач не надав беззаперечних доказів про наявність у останнього особистих коштів та їх використання спірної квартири.

Укладений договір купівлі-продажу квартири від 11.04.2009 року, за яким ОСОБА_3М, продав квартиру АДРЕСА_3 також не підтверджує вкладення отриманих коштів від продажу квартири в придбання спірної квартири.

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_3 по вкладу в ПАТ "Укрексімбанк" вбачаєтся, що 19.02.2009 року останньому було повернуто суму вкладу в розмірі 17500 доларів США, що також не свідчить про цільове використання вказаних коштів на придбання квартири АДРЕСА_4.

В зв'язку з цим, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Перевіривши доводи сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_1, шляхом визнання спільною сумісною власністю придбане в період шлюбу майно: квартиру АДРЕСА_5, визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5, визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

ОСОБА_1 при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 1056 грн. 43 коп., оскільки позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, то вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_3

Також суд приходить до висновку про задоволення частково вимоги про стягнення витрат на користь ОСОБА_1 на правову допомогу з ОСОБА_3 З врахуванням складності категорії даної цивільної справи, суд вважає за можливе стягнути витрати на правову допомогу за 3 години участі в судовому засіданні - 1740 грн., ознайомлення з матеріалами справи - 500 грн., надання консультацій та складання позову - 250 грн., а всього на загальну суму 2490 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю придбане в період шлюбу майно: квартиру АДРЕСА_5.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

Визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1056 грн. 43 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2490 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 3546 грн. 43 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя Л.В. Карапута