Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-793/2016/16 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 47 Костенко А.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А.Ф.
суддівФетісової Т.Л., Качана О.В.
при секретаріВинник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 01.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ "Дзензелівське" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги, та представника ТОВ "Дзензелівське" , який на них заперечував, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ТОВ "Дзензелівське" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Посилалась на те, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 16 лютого 2004 року, та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 червня 2013 року їй належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 1,5 га.

Вказана земельна ділянка розміщена в адміністративних межах Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області.

В 2015 році позивачці стало відомо, що із нею укладено на вищевказану земельну ділянку договір оренди від 3 червня 2013 року терміном на 10 років, зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права реєстраційною службою Маньківського районного управління юстиції Черкаської області 27 червня 2013 року за №1447834.

Вказаний договір та акти прийому-передачі, визначення меж в натурі (на місцевості) позивачка не підписувала та не надавала свою земельну ділянку в оренду, у зв'язку з чим вона вимушена звертатись до суду з даним позовом.

На підставі наведеного, ст. ст. 11,13, 16, 202 ,203, 207, 215, 626, 729 ЦК України, ст.ст. 124, 125 ЗК України, ЗУ «Про оренду землі», позивачка просила судвизнати договір оренди земельної ділянки від 03 червня 2013 року, зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права реєстраційною службою Маньківського районного управління юстиції Черкаської області 27 червня 2013 року за №1447834 недійсним.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її вимог в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року у даній справі скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі укладений між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дзензелівське» від 03 червня 2013 року.

Скасовано державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дзензелівське», яка зареєстрована 27 червня 2013 року за №5425650.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року касаційну скаргу ТОВ "Дзензелівське" задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності на підставі Державного акту, виданого 16 лютого 2004 року, та відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 червня 2013 року належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 1,5 га, яка розташована в адміністративних межах Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області ( ар. спр. 5- 6).

Відповідно до договору оренди землі від 03 червня 2013 року та актів прийому-передачі, визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) вказану земельну ділянку ОСОБА_6 передала в оренду ТОВ "Дзензелівське". Договір оренди зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права реєстраційною службою Маньківського районного управління юстиції Черкаської області 27 червня 2013 року за № 1447834 ( ар. спр. 7 - 12).

Посилаючись на те, що вказаний договір оренди землі та акти прийому-передачі , визначення меж в натурі (на місцевості) вона не підписувала та не передавала свою земельну ділянку в оренду, також нікому не передавала свої повноваження по довіреності на підписання такого договору та актів, позивачка ОСОБА_6 просила визнати недійсним вказаний договір оренди землі на підставі ст. ст. 215; 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності із ст. 203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час розгляду справи за клопотанням позивачки було призначено судом і проведено судово-почеркознавчу експертизу ( ар. спр.33).

Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судово - технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи №1305/15-23 №31/16-23 від 20 січня 2016 року встановлено, що підпис від імені позивачки у графі "Орендодавець" в розділі «Підписи сторін» договору оренди землі б/н від 3 червня 2013 року, укладеному між ОСОБА_6 та ТОВ "Дзензелівське", виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, підпис від імені ОСОБА_6 в графі договору оренди землі б/н від 03.06.2013 року, укладеному між ОСОБА_6 та ТОВ "Дзензелівське", виконано не ОСОБА_6, а іншою особою ( ар. спр. 64-68).

Враховуючи наведене, позивачка стверджувала, що договір оренди та акти не відповідають актам цивільного законодавства, нею не підписувалися , а тому її волевиявлення на їх укладення і виконання не було.

Як обґрунтовано звернув увагу суд, згідно роз'яснень в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» відповідно до частини першої ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, а саме момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинений.

У зв'язку з цим судом необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцент стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також право чин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо право чин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

В даному випадку, як встановлено судом, в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію правочину - спірного договору оренди землі від 03.06.2013 року, а тому він є укладеним і оспорюваним.

Виходячи з вищевикладеної ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія право чин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки , вона повинна бути взаємною двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Як видно із справи, судом з'ясовано, що заперечуючи на таке волевиявлення із свого боку, позивачка, водночас, не надала суду доказів про порушення орендарем ТОВ "Дзензелівське" умов договору оренди землі, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», також умов укладеного договору, та невиконання відповідачем обов'язків орендаря, передбачених ст. 25 Закону «Про оренду землі», про суттєве порушення її прав та інтересів як орендодавця, невиконанням умов договору щодо несвоєчасної сплати орендної плати.

Зазначене вказує на користь тверджень відповідача про те, що ОСОБА_6 була повністю обізнана з умовами спірного договору та прийняла його до виконання шляхом отримання відповідної орендної плати.

Зокрема, згідно накладених № 345 від 03.09.2014 р.; № 356 від 17.09.2015 р.; № 567 від 29.10.2015 р. ( ар. спр.24 - 26), відомості на ар. спр. 27 - 28 , позивачка упродовж дії спірного договору особисто отримувала оренду плату у розмірах, передбачених оспорюваним договором, що спростовує її твердження про необізнаність як з умовами договору так і з самим фактом його укладення.

В засідання апеляційної інстанції представник відповідача надав платіжну відомість на видачу грошей № 45 від 03.10.2016 року, згідно якої ОСОБА_6 отримала особисто у ТОВ "Дзензелівське" 2588,30 грн. на виконання договору оренди земельних паїв № 1447834 від 27.06.2013 року (номер і дата державної реєстрації спірного договору). Надав також видатковий касовий ордер від 03.10.2016 року за яким видано ТОВ "Дзензелівське" через касира ОСОБА_7 на виплату готівки орендної плати за земельні паї за 2016 рік 21673,15 грн. (копії додаються).

І це вже не тільки після рішення суду, а й після ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якою скасовано рішення апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 ( арк. спр. 106-108).

Таким чином, матеріалами справи повністю доведено виконання умов договору оренди відповідачем.

У відповідності з ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

За ч. 2 цієї статті наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Виходячи з викладеного, суд, на думку судової палати, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачка своїми діями фактично схвалила договір оренди земельної ділянки від 03.06.2013 року. Посилання ОСОБА_6 на відсутність її особистого підпису в спірному договорі не спростовує факту неодноразового одержання нею орендної плати, що вона не заперечувала, що свідчить про прийняття та виконання позивачкою умов спірного договору, про обізнаність останньої з його умовами та прийняття такого до виконання.

Отже доводи позивачки стосовно того, що не було її волевиявлення на укладення та виконання договору оренди земельної ділянки від 03.06.2013 року не підтверджені матеріалами справи. ОСОБА_6 практично не доведені свої позовні вимоги, в зв'язку з чим суд прийшов до цілком правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що рішення суду відповідає зібраним доказам, вимогам закону і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, - не вбачається.

Доводи останньої не є суттєвими і на правильність висновків суду не впливають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 317, 218 ЦПК України, судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 01.02.2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий

Судді