Провадження № 2/127/5682/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19.12.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Овсюка Є.М.,

при секретарі Олійник І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про усунення перешкод у володінні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання,

ВСТАНОВИВ:

19.08.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод у володінні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання.

Позивач позов мотивував тим, що він народився 12.04.1983 року. Починаючи з 23.03.2004 року змінив своє прізвище зі Здрайковський на ОСОБА_1. Позивач разом із відповідачем ОСОБА_2 мають, на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 (колишня вул. Литвиненко), у м. Вінниці по ? частки квартири кожному. Позивач проживає у даній квартирі постійно. Разом зі позивачем зареєстровані за даною адресою перший відповідач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Здрайковська), ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є матірю позивача, другий відповідач, її чоловік - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та третій відповідач, їх спільна дитина, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Однак, починаючи з 01 січня 2003 року всі відповідачі фактично не проживають у зазначеній квартирі. Зі слів позивача виїхали за кордон а точне місце їх проживання позивачу невідоме. Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово Експлуатаційне Обєднання» (скорочено ТОВ «ЖЕО»), , юридична адреса: 21050, м. Вінниця, вул. Миколи Оводова, 1, є балансоутримувачем багатоквартирного будинку № 32 по вулиці Марії Литвиненко - Вольгемут (колишня вул. Литвиненко), у місті Вінниці, у якому зареєстрований та постійно проживає позивач ОСОБА_1 У 2015 та у 2016 роках ОСОБА_1 до ТОВ «ЖЕО», із запитами про не проживання вказаних трьох відповідачів у квартирі АДРЕСА_2 - Вольгемут (колишня вул. Литвиненко), у місті Вінниці.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 частково зменшив позовні вимоги та просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишн. вул. Литвиненко) у місті Вінниці з 01 січня 2003 року; Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4, такими що втратили право користування АДРЕСА_3 (колишн. вул. Литвиненко) у місті Вінниці з 01 січня 2003 року; та усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 АДРЕСА_3 (колишн. вул. Литвиненко) у місті Вінниці шляхом зняття з реєстраційного обліку у даній квартирі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідачі в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про розгляд справи повідомлялись завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи та оголошення газеті «Вінниччина». Суд, вирішив провести заочний розгляд справи.

Третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради в судове засідання не зявилась, надіслала до суду лист від 13.10.2016 року за вих. № 04-00-011-34121 про розгляд справи без участі представника третьої особи, а у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність зчасткового адоволення позовної заяви зі наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у родинних відносинах, як мати та син, що народжений нею від попереднього шлюбу. Однак у ОСОБА_2 після розлучення із батьком позивача утворилась нова сімя у наступному складі: ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - її чоловік та їх спільна дитина - син ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками (на правах спільної часткової власності по ? частки кожному) АДРЕСА_4 (колишня вул. Литвиненко), у м. Вінниці.

Згідно актів ТОВ «ЖЕО» № 1817 від 15.09.2015 року, № 2090 від 10.02.2016 року та № 2832 від 17.08.2016 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за даною адресою разом із ОСОБА_1, однак не проживають за місцем реєстрації проживання. Крім цього в актах є інформація, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають зі слів сусідів з 01 січня 2003 року.

Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» від 22.09.2015 року за вих. № 3749, додатково підтверджується, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у вказаній вище квартирі. У даній довідці зазначені також родинні відносини між особами, що є сторонами спору.

Суд дійшов до висновку, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 довгий час з 01.01.2003 року не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_5 і не знялись з місця реєстрації проживання за вказаною адресою.

Судом зясовано, що своєю бездіяльністю, яка полягає у небажанні знятись з реєстрації місця проживання вищевказаною адресою, відповідачі порушують майнові права та свободи позивача при користуванні ним квартирою та при проживанні ним у квартирі за вказаною адресою. Так відповідачі порушили та обмежили майнові права позивача повязані із отриманням передбачених Законом пільг та субсидій на оплату за фактично спожиті комунальні послуги за його місцем проживання, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 28.02.2015 року (із змінами та доповненнями) «Про удосконалення порядку надання житлових субсидій». Відповідачі не беруть участі в утриманні будинку та прибудинкової території, докази по сплаті за комунальні послуги відсутні. Відповідачі не подають відомості для оформлення субсидій та пільг, відтак на позивача покладається додатковий фінансовий тягар з оплати за комунальні послуги та виникають перешкоди в отриманні субсидій, оскільки субсидії надаються з урахуванням кількості зареєстрованих осіб у відповідному житловому приміщенні та сукупного доходу таких зареєстрованих осіб. Звідси у позивача утворюються проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються також і сукупно на зареєстрованих відповідачів у даній квартирі, чим об'єктивно порушуються права позивача.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з положеннями ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди.

Статтею 151 ЖК України передбачені обов'язки власників/співвласників по забезпеченню схоронності жилого будинку (квартири).

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту Плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові передбачені ст. 162 ЖК України.

Судовий порядок визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки передбачений ст. 72 ЖК України.

За положеннями ч.2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, вимоги п. 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року за № 207 вказують, що «…громадяни України, зобов'язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання».

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та вимогами п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року за № 207 встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється у т.ч. на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Закон № 1282- IV є спеціальним актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Вимоги щодо ОСОБА_2 не можуть бути задоволені оскільки вона є співвласником 1/2 частки зазначеної квартири.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні майном шляхом визнання осіб такими, що не проживають у житловому приміщенні, втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 325, 355-358, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 72, 150, 151, 156, 162 ЖК України, ст. 3 СК України та ст. ст. 3, 4, 8-10, 15, 60, 61, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. п. 4, 26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року за № 207, Постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 28.02.2015 року (із змінами та доповненнями) «Про удосконалення порядку надання житлових субсидій»,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 167 в буд. 32 по вул. Марії Литвиненко-Вольгемут (колишн. вул. Литвиненко) у місті Вінниці з 01 січня 2003 року.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути порівну з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551,20 грн. та 180 грн. витрат на оголошення в газеті «Вінниччина».

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом 10 днів з дня його проголошення не була подана апеляційна скарга.

Суддя: