Справа № 461/6548/16 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/7213/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника позивача(апелянта) - ОСОБА_2,

представника відповідача - Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Ком Еко Львів» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року про закриття провадження у справі,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року провадження у справі за позовом Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Ком-Еко-Львів» до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про звільнення майна з під арешту - закрито.

Ухвалу суду оскаржив позивач - СП ТзОВ «Ком-Еко-Львів».

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі, оскільки з установленої судової практики Верховного Суду України, висловленої в постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини». Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав значення, що арешт був застосований під час проведення досудового слідства до дня набрання чинності КПК України 2012р., і тому продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що був передбачений нормами КПК України 1960р, а відтак вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання представники відповідачів - Головного управління Національної поліції у Львівській області, Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львові, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, не прибули, не повідомили суд про причину неявки. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача - Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області - ОСОБА_3, який відніс вирішення спору на розгляд суду, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга СП ТзОВ «Ком-Еко-Львів» підлягає до задоволення із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем невірно визначено спосіб захисту порушеного права, оскільки у разі, якщо потреби в підтвердженні права власності на майно немає, то питання щодо звільнення такого майна з-під арешту повинно вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Проте, з таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Встановлено, що позивачу на праві власності належать транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «MAN T 38» 1997 року випуску, номер шасі (кузова) WMAT380704M226154, д.н.з. НОМЕР_1; автомобіль марки «MAN T 38» 1997 року випуску, номер шасі (кузова) WMAT380706M226139, д.н.з. НОМЕР_2; автомобіль марки «MAN T 38» 1997 року випуску, номер шасі (кузова) WMAT380702M220151, д.н.з. НОМЕР_3.

На вищевказані автомобілі старшим слідчим СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецьким В.І., в межах кримінальної справи №181-0062 накладено заборону здійснення реєстраційних дій.

Відповідно до абз. 3 п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до вимог п.9 розділу XI "Перехідні положення" Кримінально-процесуального кодексу України №4651-IV від 13 квітня 2012 року, встановлено, що "Запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом".

Таким чином, рішення про скасування арешту в даній справі повинно бути прийняте в порядку передбачено КПК України, що діяв до набрання чинності КПК України від 13 квітня 2012 року №4651-VI.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що автомобілі щодо яких позивач просить звільнити з під арешту не є та не визнавались речовими доказами у вищевказаному кримінальному провадженні а посадові особи СП ТзОВ «Ком-Еко-Львів» не були та не є підозрюваним: обвинуваченими та/або цивільними відповідачами у справі.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи позивач звертався до слідчого судді із заявою про скасування арешту(заборони на проведення реєстраційних операцій), який вжитий старшим слідчим СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецьким В.І., в межах кримінальної справи №181-0062, однак суддею відмовлено у скасуванні вказаного заходу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові №6-26цс13 від 15.05.2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

За таких обставин, оскільки позивач звернувся за захистом свого права власності у спосіб визначений ст.16 ЦК України, останній не може захистити своє право у спосіб визначений КПК України, а відтак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 311 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Отже, ухвала суду про закриття провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п.4 ч.2 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 311, ст.313, п.2 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Ком Еко Львів» задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року про закриття провадження у справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_4