16.12.2016 Єдиний унікальний номер 205/4856/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 грудня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Федченко В.М.,
при секретарі Джурко Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності квартири та визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування за заповітом,-
Позивач 22 червня 2016 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 04 лютого 1992 року померла його мати ОСОБА_2, яка будучи членом Житлово-будівельного кооперативу № 123 «Прожектор» набула права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира ОСОБА_2 була надана на підставі ордера № 719 та згідно Довідки ЖБК № 123 «Прожектор» від 12.04.2016 р. станом на 01.01.1983 року повністю внесла пайовий внесок за квартиру. Зазначена квартира АДРЕСА_2 складається із: коридора площею 5, 4 кв. м, туалета 0, 9 кв. м., ванної кімнати 2, 1 кв. м., кухні - 6, кв. м., житлової кімнати 13, 1 кв. м., шафи - 2, 3 кв. м., житлової кімнати - 16, 7 кв. м., балкона 0,7 кв. м., загальною площею 47, 2 кв. м., житловою - 29, 8 кв. м.
ОСОБА_2 померла 04 лютого 1992 року. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді кооперативної квартири АДРЕСА_3. Позивач являється спадкоємцем за заповітом та 24 березня 2016 року звернувся з заявою до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, а крім того, він мешкав та був зареєстрований за однією адресою разом з ОСОБА_2 і згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) вступив в управління спадковим майном.
Постановою Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори № 1341/02-31 від 19.04.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 04 лютого 1992 року з огляду на відсутність реєстрації права власності на квартиру.
Позивач просив встановити юридичний факт належності ОСОБА_2, яка померла 04 лютого 1992 року, кооперативної квартири АДРЕСА_4 (нині ОСОБА_3) в м. Дніпропетровську. А також просив визнати за ним право власності за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 04 лютого 1992 року, на квартиру АДРЕСА_5 ( раніше вул. Будьонного), яка складається з: коридора площею 5, 4 кв. м., туалета - 0, 9 кв. м., ванної кімнати - 2, 1 кв. м., кухні - 6, 0 кв. м., житлової кімнати - 13, 1 кв. м., шафи - 2, 3 кв. м., житлової кімнати - 16, 7 кв. м., балкона - 0, 7 кв. м. Загальна площа квартири - 47, 2 кв. м., житлова - 29, 8 кв. м.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача ОСОБА_4 громади в особі Дніпропетровської міської ради, яка не з'явилася в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Позивач проти винесення заочного рішення не заперечує.
Третя особа Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора у судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином, письмово просила слухати справу у їх відсутність.
Суд, вислухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 був наданий ордер № 719 від 18 червня 1971 року, виданий виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся «Бюро обміну житлової площі», на вселення в квартиру АДРЕСА_6 на підставі інструкції МКХ Української ССР №399 від 02 грудня 1963 року, про обін квартир, яка в подальшому була перейменована на вул. Будьонного (а.с.8).
Квартира № 72 загальною площею 47, 2 кв. м., житловою - 29, 8 кв. м. в будинку 63 по вул. Будьонного складається із: коридора площею 5, 4 кв. м, туалета 0, 9 кв. м., ванної кімнати 2, 1 кв. м., кухні - 6, кв. м., житлової кімнати 13, 1 кв. м., шафи - 2, 3 кв. м., житлової кімнати - 16, 7 кв. м., балкона 0,7 кв. м. (а.с.9-12)
Встановлено, що ОСОБА_1, народився 26 червня 1970 року у батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.6).
ОСОБА_2 04 лютого 1992 року померла (а.с.5).
Згідно заповіту від 25 січня 1991 року посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстроване в реєстрі за №1-322, ОСОБА_2 усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_1 (а.с.7)
У ч. 2 ст. 256 ЦПК України зазначається, що у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.
Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Стаття 1218 ЦК України надає вичерпний перелік складу спадщини, згідно з яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місце відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Встановлено, що спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 04 лютого 1992 року є її син ОСОБА_1.
Згідно матеріалів справи встановлено, що після смерті ОСОБА_2, яка померла 04 лютого 1992 року її син ОСОБА_1 звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, Постановою Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори № 1341/02-31 від 19.04.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 04 лютого 1992 року з огляду на відсутність реєстрації права власності на квартиру (а.с.24).
Встановлено, що місце проживання спадкодавця ОСОБА_2 на момент смерті було зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, також за вказаною адресою на день смерті ОСОБА_2, 04 лютого 1992 року зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 (а.с.22).
Так, згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Таким чином, як зазначає позивач, на даний час він не має можливості отримати спадщину після смерті матері ОСОБА_2, померлої 04 лютого 1992 року, у вигляді квартири АДРЕСА_7, оскільки вказана квартира є кооперативною, та ОСОБА_2, за життя сплатила пай, однак не зареєструвала своє право власності в КП «ДМБТІ».
Встановлено, що за життя ОСОБА_2 була членом Житлово-будівельного кооперативу № 123 «Прожектор» м. Дніпропетровська, та сплатила пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_7, станом на 01.01.1993 року в повному обсязі (а.с.22-23).
Відповідно до ч.3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлового-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.
Згідно розпорядження №897-р від 26.11.2015 року Дніпропетровського міського голови про перейменування топонімів м. Дніпропетровська, найменування вул. Будьонного перейменовано на вул. ОСОБА_3.
Таким чином, ОСОБА_2 фактично набула право власності на вказану кооперативну квартиру, а тому відповідно вказане нерухоме майно увійшло до спадкової маси після її смерті.
На підставі викладеного, враховуючи, що померла 04 лютого 1992 року ОСОБА_2 була власником квартири АДРЕСА_7, позивачем, як спадкоємцем за заповітом вжито усіх передбачених законом заходів для прийняття спадщини, але у встановленому законом порядку останній спадщину отримати не може, оскільки пайовий внесок за вказану квартиру був сплачений у повному обсязі, але спадкодавець за життя не встиг оформити свідоцтво про право власності на квартиру, тому суд вважає за необхідне встановити юридичний факт належності ОСОБА_2, яка померла 04 лютого 1992 року, кооперативної квартири АДРЕСА_4 (нині ОСОБА_3) в м. Дніпропетровську.
Визнати за ОСОБА_7, право власності за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 04 лютого 1992 року, на квартиру АДРЕСА_5 (до зміни назви вул. Будьонного), яка складається з: коридора площею 5, 4 кв. м., туалета - 0, 9 кв. м., ванної кімнати - 2, 1 кв. м., кухні - 6, 0 кв. м., житлової кімнати - 13, 1 кв. м., шафи - 2, 3 кв. м., житлової кімнати - 16, 7 кв. м., балкона - 0, 7 кв. м. Загальна площа квартири - 47, 2 кв. м., житлова - 29, 8 кв. м.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, так як позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а також те, що позивач не ставить питання про відшкодування йому судових витрат, суд вважає за можливе не відшкодовувати їх за рахунок відповідача.
Керуючись ст. ст. 384, 1216,1217,1218 1220, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності квартири та визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.
Встановити юридичний факт належності ОСОБА_2, яка померла 04 лютого 1992 року, кооперативної квартири АДРЕСА_4 (нині ОСОБА_3) в м. Дніпропетровську.
Визнати за ОСОБА_1, право власності за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 04 лютого 1992 року, на квартиру АДРЕСА_5 (раніше вул. Будьонного), яка складається з: коридора площею 5, 4 кв. м., туалета - 0, 9 кв. м., ванної кімнати - 2, 1 кв. м., кухні - 6, 0 кв. м., житлової кімнати - 13, 1 кв. м., шафи - 2, 3 кв. м., житлової кімнати - 16, 7 кв. м., балкона - 0, 7 кв. м. Загальна площа квартири - 47, 2 кв. м., житлова - 29, 8 кв. м.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.М. Федченко