Справа № 341/1098/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2063/2016
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Національного заповідника «Давній Галич», третьої особи ОСОБА_4 про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення доплати за розширений обсяг робіт та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 01 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

01 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Національного заповідника «Давній Галич» про визнання незаконним звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивувала тим, що 17 лютого 2012 року прийнята на роботу до відповідача прибиральницею службових приміщень. Працюючи в установі дотримувалась трудової дисципліни, однак 05 травня 2016 року їй стало відомо про звільнення з роботи 04 травня 2016 року за прогул. Вважає дане звільнення незаконним і таким, що проведено з мотивів неприязних стосунків до неї керівництва заповідника, оскільки раніше у зв»язку з незаконним звільненням з роботи з ініціативи роботодавця вона за рішенням суду була поновлена на роботі.

Крім того, в день звільнення з роботи її не ознайомили з наказом про звільнення та не видали трудової книжки.

Позивач посилалась також на те, що наказом № 204-К від 13 серпня 2013 року їй встановлено 50 % доплати за розширений обсяг робіт, однак така доплата відповідачем не здійснювалась, заборгованість по даних виплатах за період з 01 серпня 2013 року по 01 травня 2016 року становить - 20 595 грн., тому просила стягнути дану суму з відповідача.

Рішенням Галицького районного суду від 01 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що суд першої інстанції не дав належної оцінки поясненням свідків, які підписували акти про її відсутність на робочому місці 14,15 і 18 квітня 2016 року, оскільки їх пояснення свідчать про ряд порушень при складанні даних актів.

Суд, на думку апелянта, дійшов помилкового висновку про те, що вона відмовилася надати пояснення з приводу її відсутності на роботі, оскільки жодних письмових повідомлень вона не отримувала.

В матеріалах справи відсутній акт про те, що вона відмовилася надати такі пояснення.

Крім того, з наказом про звільнення її ніхто не ознайомлював, в матеріалах справи відсутні про це докази.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Представник відповідача Національного заповідника «Давній Галич» Габурак Г.М. заперечила вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Вислухавши суддю-доповідача пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу про звільнення її з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення доплати за розширений обсяг робіт та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, відповідачем дотримано вимог чинного трудового законодавства при звільненні позивача та здійснено виплати належних їй при звільненні виплат.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 17 лютого 2012 року працювала на посаді прибиральника службових приміщень Національного заповідника «Давній Галич».(а.с. 6).

Встановлено, що наказом генерального директора Національного заповідника «Давній Галич» № 61К від 04 травня 2016 року звільнено з роботи ОСОБА_2, прибиральника службових приміщень з 04 травня 2016 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул (а.с. 7).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно оскаржуваного наказу - підставою для звільнення ОСОБА_2 з роботи за прогул послужили акти від 14, 15, 18 квітня 2016 року про її відсутність на роботі.

Відповідно до Розпорядку роботи працівників Національного заповідника «давній Галич», затвердженого головою Профспілкового комітету та генеральним директором заповідника встановлено час початку роботи - 9.00 год, час закінчення роботи - 18.15 год, обідня перерва - з 13.00 год до 14.00 год, п»ятниця 9.00 год - 17.00 год., вихідні дні - субота, неділя (а.с.21). Своїм підписом позивач ОСОБА_2 засвідчила про ознайомлення з Правилами внутрішнього трудового розпорядку Національного заповідника «Давній Галич».

Зазначених обставин апелянт ОСОБА_2 не заперечила.

Встановлено, що згідно комісійних актів, складених рядом працівників Національного заповідника, зокрема: від 14 квітня 2016 року підтверджено відсутність прибиральника службових приміщень ОСОБА_2 на робочому місці 14 квітня 2016 року з 11.00 год до 18.15 год.; від 15 квітня 2016 року підтверджено відсутність позивача на роботі 15 квітня 2016 року з 11.00 год. до 18.15 год. та від 18 квітня 2016 року - підтверджено відсутність ОСОБА_2 на робочому місці з 11.00 до 18.15 год.

Факт відсутності позивача у вищезазначений робочий час підтверджено також поясненнями допитаних у суді першої інстанції поясненнями свідків, табелем обліку робочого часу, відповідно до якого 14,15,18 квітня 2016 року ОСОБА_2 працювала по 2 год. та розрахунковим листком заробітної плати за квітень 2016 року.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Положеннями ст. 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до повідомлення від 21 квітня 2016 року генеральним директором заповідника Костишин В.А. запропоновано ОСОБА_2 надати письмові пояснення з приводу її відсутності на роботі 14, 15, 18 квітня 2016 року. Разом з тим, остання згідно службової записки головного зберігача фонду ОСОБА_8 відмовилась від отримання повідомлення та дачі письмового пояснення.

26 квітня 2016 року Генеральним директором Заповідника внесено подання профспілковому комітету Заповідника погодити звільнення ОСОБА_2 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 28).

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

27 квітня 2016 року на засіданні профспілкового комітету Національного заповідника «Давній Галич» за участі позивача розглянуто подання генерального директора щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи.

Так, із протоколу засідання профспілкового комітету від 27 квітня 2016 року вбачається, що на засіданні профкому з 11 членів профкому були присутні 9 осіб. Позивач на засіданні заперечила факт відсутності її на роботі у зазначений час 14, 15, 18 квітня 2016 року, при цьому ОСОБА_2 не вказувала на те, що їй не було запропоновано надати письмове пояснення з приводу її відсутності на роботі, натомість пояснила, що вона не повинна давати такі письмові пояснення.

За результатами розгляду подання профспілковим комітетом одноголосно прийнято рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 80-81).

З огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що адміністрацією заповідника дотримано процедуру звільнення ОСОБА_2 з роботи. Доводи апелянта про те, що відповідач не зажадав від неї пояснення перед звільненням з роботи не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеними доказами.

При цьому, судом обґрунтовано визнано поважною причиною відсутності ОСОБА_2 на роботі 18 квітня 2016 року час перебування її на прийомі у лікаря - стоматолога з 12.30 год. по 14.45 год., що підтверджується довідкою лікаря.

Разом з тим, не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що суд не дав належної правової оцінки поясненням допитаних в судовому засіданні свідків, які підписували акти про відсутність ОСОБА_2 на роботі, оскільки свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 в суді першої інстанції підтвердили відсутність ОСОБА_2 14, 15 та 18 квітня 2016 року з 11 год. до кінця робочих днів на роботі.

Натомість посилання апелянта на змову трудового колективу проти неї і неприязні стосунки через поновлення її на роботі не підтверджені будь-якими доказами.

Беручи до уваги те, що позивач за порушення трудової дисципліни притягувалась до дисциплінарної відповідальності, зокрема за відсутність на робочому місці 19 січня 2016 року у робочий час, 12 січня 2016 року з 17.00 до 18.15 год та 15 січня 2016 року з 14.00 до 17.00 год. до ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що застосування такого крайнього заходу, як накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення стосовно позивача є обгрунтованим.

Судом встановлено, що в день звільнення 04 травня 2016 року позивачу вручались копія наказу про звільнення та трудова книжка, однак вона відмовилась отримати зазначені такі, про що складено відповідний акт (а.с. 30).

Крім того, 05 травня 2016 року позивачу скеровано поштою повідомлення про необхідність отримання трудової книжки чи надання згоди на відправлення її поштою, однак ОСОБА_2 відмовилась отримати поштове відправлення (а.с. 35,36).

З огляду на зазначене не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що її адміністрацією заповідника не ознайомлено з наказом про звільнення.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення доплати за розширений обсяг робіт, то судом першої інстанції встановлено, що наказом № 204 К від 13 серпня 2013 року генеральним директором заповідника за розширений обсяг робіт встановлено доплату в розмірі 50% прибиральницям ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_2 і така здійснювалась по грудень 2013 року.

Відповідно до рішення Галицького районного суду від 17.11.2014 року ОСОБА_2 була поновлена на роботі на посаді прибиральника службових приміщень Національного заповідника «Древній Галич» і на її користь стягнуто 10954,80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. (а.с. 70-72)

Після поновлення ОСОБА_2 на роботі її з 17 листопада 2014 року позивач закріплена за приміщенням Відділу фондів по вул. Святого Миколая в м. Галичі, при площі фондосховища 297 кв.м., яка обслуговується однією штатною одиницею прибиральниці.

Оскільки прибирання приміщення відділу фондів здійснювало двоє працівників, то підстав для встановлення доплати за розширений обсяг робіт не встановлено.

У зв»язку з наведеним суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення доплати за розширений обсяг робіт.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обгрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 01 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В.Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

В.М.Соколовський