233 № 2/0553/495/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

20 жовтня 2016 року Костянтинівським міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Наумик О.О., за участі секретаря Сухоставець Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження, -

В С Т А Н О В И В:

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.402-409 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву про відновлення втраченого судового провадження задовольнити частково.

Відновити частково втрачене судове провадження в цивільній справі № 2/0553/495/12 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» про відшкодування моральної шкоди, завданої у результаті трудового каліцтва, ухвалене 03 квітня 2012 року Червоногвардійським районним судом м. Макіївки Донецької області,

в частині рішення суду першої інстанції:

«03.04.2012

Справа № 2/0553/495/12

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2012 року

Червоногвардійський районний суд міста Макіївки Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.,

при секретарі Рябцеві О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Макіївці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Шахта імені ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2012 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, на обґрунтування позовних вимог зазначивши, що він з 1988 року по 2011 рік працював на ПАТ Шахта імені ОСОБА_2, тобто майже 23 роки, загальний стаж роботи в шкідливих умовах складає 25 років. У наслідок роботи на посаді гірничого підземного, він захворів хронічною вертоброгенною попереково-крижовою радикулопатієй з вираженим больовим та мьязо-тонічним синдромом, лівобічним корінцевим синдромом, статико-дінамічними порушеннями, хронічним бронхітом пилової етіології першої стадії, легеневою недостатністю. Дані захворювання були визнані професійними, що підтверджується актом за формою П-4 від 30.12.2010 року №90 та висновком лікарсько-експертної комісії від 17.12.2010 року №2472.

Висновком МСЭК Серії 10- ААА №030451 від 05.01.2011 року йому було встановлено 65% стійкової працездатності та призначено третю групу інвалідності.

Одержавши вказані професійні захворювання вважає, що йому заподіяна моральна шкода, що виражається у тому, що вимушений проходити тривалі курси лікування, має обмеження у фізичній праці. У зв'язку із придбаним захворюванням відчуває почуття безпорадності від свого положення, при лікуванні немає поліпшення стану його здоров'я. У зв'язку з отриманим захворюванням його працездатність знизилася, йому доводитися докладати додаткових зусиль для ведення нормального способу життя. Моральну шкоду, заподіяну йому в результаті ушкодження здоров'я професійним захворюванням на виробництві оцінюю в 70000 гривень.

Позивач у судове засідання не зявився, просив розглядати справу у його відсутність за участю його представників.

Представник позивача ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5, що діяв на підставі довіреності, у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд у його задоволенні відмовити та вказав, що, довідка МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності є підставою для розрахунку та відшкодування потерпілому матеріальної шкоди - частини втраченою заробітку і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди, проте при проходженні огляду МСЕК позивачу не було визначено факт спричинення морального страждання, у той час як такий обовязок покладено на МСЕК. У матеріалах справи відсутні медичні документи, які могли б підтвердити факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано жодного доказу, яке б підтверджувало порушення нормальних життєвих зв'язків, внаслідок неможливості продовження активного громадського життя, додаткових зусиль для організації життя, а також доказів, що підтверджують настання інших негативних наслідків, а також обґрунтування розміру моральної шкоди. Позивачу були призначені та виплачені Фондом всі страхові суми, передбачені законодавством.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

ОСОБА_1 з 11.10.1988 року по 16.01.2011 року працював на ПАТ Шахта імені ОСОБА_3 підземних роботах, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с. 7-10).

Відповідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 90 від 30.12.2010 року, підтверджено, що позивач при виконанні своїх трудових обов'язків у шахті одержав професійне захворювання, а саме, вертоброгенну попереково-крижову радікулопатію, хронічний бронхіт. (а.с. 11).

Згідно висновку лікарсько-експертної комісії від 17.12.2010 року № 2472 позивачу протипоказана важка фізична робота у наслідок хронічного захворювання (а.с. 21).

Висновком МСЕК від 05.01.2011 року позивач визнаний інвалідом 3 групи та йому первинно встановлена втрата професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням в розмірі 50% за радикулітом та 15 % за бронхітом. (а.с. 12).

Відповідно до ст. 1, 3, 21, 43 ч.4, 46 ч 1,2 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціального захисту, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності тощо.

Спір між позивачем та відповідачем є трудовим, оскільки, згідно вимог ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Отже, посилання позивача на норми цивільного законодавства є зайвими.

Відшкодування моральної шкоди застрахованим особам є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника і належить відшкодуванню незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 p., моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо.

Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Встановлення Законом обовязку відшкодувати потерпілому моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

На час встановленні позивачу втрати працездатності Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностіне передбачено обовязку фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, тому таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодовувати роботодавець відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, згідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя

При таких обставинах суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки позивач отримав професійне захворювання при виконанні своїх трудових обовязків.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Зібраними по справі доказами встановлено, що в результаті отриманого професійного захворювання позивач переносить як фізичні так і моральні страждання. Його моральні страждання повязані з тим, що він не може у звязку з професійним захворінням виконувати важку фізичну роботу. Позивач став інвалідом 3 групи, постійно потребує лікування у медичних закладах, що викликає порушення його нормальних життєвих звязків. Він не може виконувати роботу у побуті і тому повинен використовувати сторонню допомогу, що викликає в нього моральні переживання через те, що він став безпорадною людиною.

Вказані обставини спростовують доводи представника відповідача про відсутність у позивача доказів моральних страждань.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року (зі змінами від 25.05.2001 року № 4) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин.

Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини його захворювання, ступінь тяжкості отриманого позивачем захворювання, характер та ступінь, повязаних з цим моральних і фізичних страждань, порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя, ураховує ступінь вини підприємства, та, виходячи із засад розумності та справедливості, встановлює суму відшкодування у розмірі 19500 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвально рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Питання щодо розміру оплати правової допомоги врегульовано Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, відповідно до частини 1 якого, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 приймав участь у розгляді справи і був присутнім у судових засіданнях, на що витратив 44 хвилин робочого часу: судові засідання від 02.03.2012 року, 19.03.2012 року, 03.04.2012 року.

З урахуванням наведеного та розміру мінімальної заробітної плати, який становить 1094 грн. на момент ухвалення рішення, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу, який підлягає відшкодуванню, повинен становити (1094 х 40%) х 44 хвилин = 193,54 грн.

Керуючись ст.ст. 1,3,21,43 ч.4, 46 ч.1,2 Конституції України, Законом України „Про охорону праці", ст.ст. 153,173,233,237-1 КЗпП України, ст.ст. 10,60, 79,81,88,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Шахта імені ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Шахта імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, у звязку з ушкодженням здоровя у вигляді професійного захворювання, у розмірі 19 500 (девятнадцять тисяч пятсот) гривень та витати на правову допомогу у розмірі 193 (сто девяносто три) гривні 54 копійки.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області шліхом подачі апеляційної скарги через Червоногвардійський районний суд м. Макіївки протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя

Справа № 2/0553/495/12

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

03 квітня 2012 року

Червоногвардійський районний суд міста Макіївки Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.,

при секретарі Рябцеві О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Макіївці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Шахта імені ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Керуючись ст.ст. 1,3,21,43 ч.4, 46 ч.1,2 Конституції України, Законом України „Про охорону праці", ст.ст. 153,173,233,237-1 КЗпП України, ст.ст. 10,60, 79,81,88,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Шахта імені ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Шахта імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, у звязку з ушкодженням здоровя у вигляді професійного захворювання, у розмірі 19 500 ( девятнадцять тисяч пятсот) гривень та витати на правову допомогу у розмірі 193 (сто девяносто три) гривні 54 копійки.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області шліхом подачі апеляційної скарги через Червоногвардійський районний суд м. Макіївки протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя»

Рішення про відновлення втраченого судового провадження може бути оскаржено лише в частині дій суду щодо відновлення втраченого провадження в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя