Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/96/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Ковальчука М.В.

при секретарі Дворак Г.П.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олевську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Олевський хлібзавод» , ОСОБА_2 про виключення з акту опису майна та звільнення з під арешту

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить суд виключити з опису та звільнити з під арешту меблі - мякий куточок темно-коричневого кольору, шкіряний, спальний гарнітур - трюмо з дзеркалом тумба - комод шафа двухстворчата - 2 шт., коричневого кольору, телевізор Сатурн сірого кольору, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 лютого 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції ОСОБА_3 було проведено опис та арешт зазначеного майна, яке знаходиться за адресою його місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 та належить йому на праві приватної власності.

Позовні вимоги позивач підтримав в судовому засіданні та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ Олевський хлібозавод відносно позову заперечує і пояснила, що вона була присутня при вчиненні виконавчої дії по опису і арешту майна, позивач та його син боржник ніяких заперечень по поводу опису і арешту майна, яке зазначене в акті опису не надавали, документів щодо права власності або користування позивач також не надавав.

Відповідач ОСОБА_4 даний позов визнав і просить суд його задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у їх сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про те, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З статті ст. 57 ЦПК України слідує, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Так, предметом розгляду даної цивільної справи є виключення майна з акту опису та звільнення його з під арешту.

Судом встановлено, що 10 червня 2013 року рішенням Олевського районного суду Житомирської області було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ Олевський хлібозавод заподіяну матеріальну шкоду (недостачу) в сумі 20298,32 гривень та 229,40 гривень судових витрат при зверненні до суду.

29 серпня 2013 року відділом державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції було відкрите виконавче провадження за заявою ПАТ Олевський хлібозавод.

З статті11 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Статтею передбачено перелік повноважень державного виконавця для здійснення покладених на нього завдань.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право брати участь у провадженні виконавчих дій.

Відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний, у тому числі утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

В межах даного провадження 11 лютого 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції ОСОБА_3 було проведено опис та арешт наступного майна, яке знаходиться за адресою місця проживання позивача та боржника ОСОБА_2 по вул. Кооперативна, 9 в м. Олевську Житомирської області, а саме: меблі - мякий куточок темно-коричневого кольору, шкіряний; спальний гарнітур - трюмо з дзеркалом тумба - комод шафа двухстворчата - 2 шт., коричневого кольору; телевізор Сатурн сірого кольору.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Така правова позиція мається у розясненнях ВСС України, викладених у постанові Пленуму № 5 від 03.06.2016 року, а саме, що особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, суд вважає, що позивач на даний момент не має права на виключення майна з акту опису та зняття з нього арешту не звернувшись до суду з вимогою про визнання права власності на арештоване майно.

Таким чином, у позовному провадженні підлягає захисту порушене право власності у спосіб визнання права, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Вимоги щодо визнання права власності на арештоване майно та вимога щодо зняття арешту із зазначеного майна та виключення його з опису - є взаємоповязаними та однорідними в розумінні ч. 2 ст. 118 та ст.126 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція відображена в постанови Пленуму ВСС України від 03 червня 2016 року № 5 «Про зняття арешту з майна» - в одному провадженні можуть розглядатися вимоги про визнання права власності на майно і зняття з його арешту.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не довів в судовому засіданні що він є власником описаного і арештованого майна та не надав належних та допустимих доказів відносно придбання їм майна, з вимогою про визнання права власності на майно до суду не звертався. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що вона була присутня при описі та арешті майна, де також був присутній і позивач та відповідач боржник і позивач відносно вчинення виконавчої дії не заперечував, а також і не надавав документи які б указували що він є власником арештованого майна, так і не заперечував сам боржник відповідач про що мається відмітка та його підпис в акті опису й арешту майна. Те що позивач був присутнім під час опису і арешту майна підтвердив в судовому засіданні сам боржник, син позивача ОСОБА_2

При цьому суд наголошує, що в силу вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не бере до уваги договір зобовязання №20 від 07 02.2013 року та розписку до нього (а.с. 9, 11) , щодо користування спальним гарнітуром, оскільки позивачем не доведено, чи був переданий у тимчасове користування спальний гарнітур і чи що саме цей спальний гарнітур був описаний та арештований виконавцем, а також товарний чек від 10.02.2015 року (а.с.11), в якому зазначено що продано ОСОБА_1 « куток «далі нерозбірливо» за ціною 6500 грн., оскільки позивачем не надано суду переконливих доказів, що саме цей куток був описаний та арештований виконавцем, а також що даний куток є мяким, як зазначено в акті опису, а також що магазин «Сантехніка» ПП Вдовенка торгує мякими куточками.

Враховуючи вище викладені обставини справи та норми законодавства, беручи до уваги права й обовязки сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись : ст.ст. 10, 15, 60, 212-215, 217, 209 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Олевський хлібзавод» , ОСОБА_2 про виключення з акту опису майна та звільнення з під арешту - відмовити.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись 27 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5