Справа № 628/2937/16-ц
Провадження № 2/628/1233/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Купянський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Цендра Н.В.,

за участю секретаря - Кравцової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Купянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоосинівського ДНЗ (ясла-садок) «Дзвіночок», Курилівської сільської ради, ОСОБА_2 завідуючої Новоосинівським ДНЗ (ясла-садок) «Дзвіночок», Курилівської сільської ради, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди згідно ст. ст. 233, 235, 236, 237 КЗпП України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона працює у Новоосинівському ДНЗ з 2012 р. практичним психологом на 0,5 ставки. З 01.02.2016 була прийнята на роботу вихователя на 0,5 ст. згідно диплому, тобто з 01.02.2016 працювала в ДНЗ як постійний робітник - практичний психолог та як сумісник-вихователь. 08.04.2016, 11.05.2016, 10.06.2016, Наказом № 35-К від 03.08.2016 р. ОСОБА_1 була звільнена з посади сумісника. Позивач вважає звільнення було незаконним, оскільки була порушена процедура звільнення згідно ст. 36-41, 43 КЗпП України, її не було повідомлено за 2 тижні про звільнення. Крім того позивач зазначає, що у порушення ст. 116 КЗпП України вона в день звільнення не отримала розрахунок. Тому вважає, що своїми діями завідувач ОСОБА_2 допустила грубе порушення Конституції України, КЗпП, у звязку з чим їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому що втрачені нормальні життєві звязки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, і відповідно до ст. 237-1 КЗпП України також просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного вона була змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Крім того зазначила, що ОСОБА_3, яка була прийнята на її посаду, в 2016 р. вступила до Харківського національного педагогічного університету імені ОСОБА_4, на денну форму навчання, а тому не може бути основним працівником.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 було звільнено з посади вихователя на 0,5 ст. за сумісництвом, відповідно до Положення 43 «Про роботу за сумісництвом». Один з пунктів якого стверджує, що роботодавець має право звільнити сумісника з посади, у звязку з появою основного працівника. В даному випадку ОСОБА_3. Тому вважав свої дії законними та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Наказом № 27-к від 01.09.2012 р. ОСОБА_1, за переводом було призначено на посаду практичного психолога на 0,5 ст. посадового окладу з оплатою праці відповідно до тарифікації з 01.09.2012 р. (а.с. 59).

Згідно Наказу № 4-к від 29.01.2016 р. ОСОБА_1, практичного психолога, було призначено на посаду вихователя на 0,5 ст. посадового окладу з 01.02.2016 за сумісництвом. (а.с. 4)

Наказом № 34-к від 03.08.2016 р. ОСОБА_3 було призначено на посаду вихователя на 0,5 ст. посадового окладу з 09.08.2016 (а.с. 27).

Відповідно до Наказу № 35-к від 13.08.2016 р. ОСОБА_1 було звільнено з посади вихователя 04.08.2016 року, у звязку з приходом основного працівника, з виплатою компенсації за 25 календарних днів за фактично відпрацьований час з 01.02.2016 по 04.08.2016 рік. (а.с. 5)

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомила, що раніше вона працювала в садочку на Інтернаті, потім їй стало відомо про те, що в ДНЗ «Дзвіночок» потрібен вихователь, тому оскільки «Дзвіночок» знаходиться ближче до її місця мешкання, 03.08.2016 року вона написала заяву щоб її прийняли в ДНЗ «Дзвіночок» вихователем. Після того, як впевнилася, що її приймуть на роботу в ДНЗ «Дзвіночок», 05.08.2016 р. звільнилася з попередньої роботи. 09.08.2016 р. вийшла на роботу. Також пояснила, що на теперішній час вона навчається на 5 курсі в Харківському національному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди, на заочній формі навчання. Разом з тим вказала, що спочатку документи подавала на денну форму навчання, оскільки на заочну не було місць, потім вона перевилася на заочне навчання.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

21.05.2014 р. у своїй постанові № 6-33цс14 ВСУ висловив правову позицію, про те що, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240 1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Згідно ст. 102-1 КЗпП України, працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій (Наказ Міністерства праці, Міністерства юстиції і Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43, далі - Положення № 43), сумісництвом вважається виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи).

Відповідно до статті 7 КЗпП додаткові (крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу) підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов (порушення встановлених правил прийняття на роботу) встановлюються законодавством.

Так, для сумісників додаткові підстави для звільнення (крім передбачених КЗпП) визначені у пункті 8 Положення N 43 а саме у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці.

Згідно з п. 8 Положення № 43, звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством (ст. 36, 38, 40 КЗпП тощо), а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги.

Отже, звільнення з роботи за сумісництвом провадиться на підставах, передбачених законодавством, а також у випадку прийняття працівника, який не є сумісником.

Відповідно до п.11 Переліку робіт, які не є сумісництвом, (який є додатком до вищевказаного Положення № 43), інша робота, яка виконується в тому разі, коли на основній роботі працівник працює неповний робочий день і відповідно до цього отримує неповний оклад (ставку), якщо оплата його праці по основній та іншій роботі не перевищує повного окладу (ставки) за основним місцем роботи, не є сумісництвом.

З аналізу зазначеного пункту суд дійшов висновку про те, що робота позивача вихователем в ДНЗ «Дзвіночок» на 0,5 ставки не є сумісництвом, оскільки на основній роботі ДНЗ «Дзвіночок» позивач працює на 0,5 ставки практичним психологом. Тобто, оплата по основній та іншій роботі не перевищує повного окладу за основним місцем роботи в ДНЗ «Дзвіночок».

Відповідно до ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки посада вихователя не є сумісництвом, то і звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником - не допускається, а отже звільнення позивача відбулось без законної підстави, а тому ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді вихователя на 0,5 ставки посадового окладу у ДНЗ «Дзвіночок» зі стягненням з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як роз'яснено п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 ром 9 (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про дошкільну освіту» педагогічне навантаження працівника дошкільного навчального закладу незалежно від підпорядкування, типу і форми власності на ставку становить на тиждень: вихователь групи загального типу - 30 годин, отже педагогічне навантаження вихователя на 0,5 ставки становить 15 год. на тиждень.

Оскільки ОСОБА_1 була звільнена з посади 04.08.2016 року, що був її останнім робочим днем на посаді вихователя, то час її денного прогулу за період з 05.08.2016 року по 19.12.2016 року, з урахуванням графіку роботи вихователя, становить 285 годин = 19 тижнів х 15 год. на тиждень, які повинна була відпрацювати ОСОБА_1.

Керуючись нормами ст. 235 КЗпП України та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, суд виходить з того, що за період з 04 серпня 2016 року по 19 грудня 2016 року, по день винесення рішення, сума середнього заробітку позивача складає (285 годин. х 17,12 грн. = 4 879,20 грн). Саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1, оскільки згідно довідки про середньоденний заробіток ОСОБА_1 середньоденна заробітна плата позивача при нормі 22 робочих дня складає 65,23 грн., при нормі 20 робочих днів 71,75 грн.., отже середньочасова заробітна плата становить (65,23+71,75) / 8 = 17,12 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то судом встановлене наступне.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 просить стягнути моральну шкоду саме з ОСОБА_5, однак це є порушенням вимог чинного законодавства, яким передбачено стягнення моральної шкоди в даному випадку з власника або уповноваженого ним органу незалежно від форми власності, тому суд керуючись ст. 11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, відмовляє у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди.

У відповідності до пункту 2 і 4 частини 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Так негайному стягненню підлягає заробітна плата за один місяць в розмірі 1 129,92 грн. ( 66 год. х 17,12(середньочасовий заробіток).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15-16, 23, 212-218, 367 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 1, 51, 40, 49-2, 184, 234-235, 2371, 240-1 Кодексу законів про працю, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новоосинівського ДНЗ (ясла-садок) «Дзвіночок», Курилівської сільської ради, ОСОБА_2 завідуючої Новоосинівським ДНЗ (ясла-садок) «Дзвіночок», Курилівської сільської ради, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди згідно ст. ст. 233, 235, 236, 237 КЗпП України - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді вихователя Новоосинівського ДНЗ (ясла-садок) «Дзвіночок», Курилівської сільської ради.

Стягнути з Новоосинівського ДНЗ (ясла-садок) «Дзвіночок», Курилівської сільської ради на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою : 63700, АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 4 879 грн. 20 коп. з якої підлягають утриманню податки і обов'язкові платежі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Новоосинівського ДНЗ (ясла-садок) «Дзвіночок», Курилівської сільської ради в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді вихователя Новоосинівського ДНЗ (ясла-садок) «Дзвіночок», Курилівської сільської ради та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць у розмірі 1 129 гривень 92 копійки підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23.12.2016 р.

Суддя: Н.В.Цендра