Справа № 148/477/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Галькевич І.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дранської сільської ради, третьої особи відділу Держгеокадастру України у Тульчинському районі про визнання права на земельну частку (пай).

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Дранської сільської ради, третьої особи відділу Держгеокадастру України у Тульчинському районі про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи свої вимоги тим, що 01 червня 1995 року, він відповідно до протоколу загальних зборів членів КСП №8 від 19 липня 1995 року був прийнятий в члени КСП ім. Кірова села Дранка Тульчинського району, де працював до 30 грудня 1998 року. Відповідно до протоколу №1 від 09 січня 1999 року, він був звільнений з роботи та вибув з членів КСП.

Відповідно до вимог діючого законодавства та Указу Президента України від 08 серпня 1995 року було проведено розпаювання земель сільськогосподарського призначення, під час якого були складені списки осіб, що мають право на земельні частки (паї). Після чого підприємство отримало державний акт на право колективної власності на землю. Під час проведення розпаювання, а також під час видачі державного акта на право колективної власності на землю, він був і продовжував бути членом КСП ім. Кірова, а тому повинен був бути включений в списки осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю). Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Тульчинському районі від 28 березня 2016 року № 28-1290/2-16 списки членів КСП ім. Кірова були складені 17 лютого 1996 року, тобто, в той період, коли він був членом КСП та працював там.

В даний час йому стало відомо про те, що він мав право на отримання земельної частки (паю), але не був включений в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Вважає не включення його в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) незаконним. На момент проведення розпаювання земель та видачі державного акта на право колективної власності на землю, він був членом КСП. А тому відповідно до ст. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства А тому його безпідставно не включили в списки осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю).

Також про те, що він не був включений в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), йому стало відомо лише в даний час, то вважає, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин, і в нього є всі підстави просити суд його поновити.

В судовому засідання, позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з обставин зазначених в позовній заяві. Разом з тим, позивач суду пояснив, що на час розпаювання він був неповнолітній, тому не міг в повній мірі реалізувати свої права, і вважав, що раз його не включили до списків про розпаювання, то це було здійснено на підставі закону. Однак, дізнавшись в 2016 році, про те, що незалежно від його віку, він мав би бути включений в такі списки щодо розпаювання, так як був членом КСП, він звернувся з позовом до суду.

Представник відповідача, Дранський сільський голова, ОСОБА_3, позовні вимоги не визнав. В поданих запереченнях та в судовому засіданні свою правову позицію аргументував тим, що Згідно вимог ст.267 ЦК України в даному спорі вважається правильним застосування наслідків спливу позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач ОСОБА_4 долучив до позовної заяви ксерокопію трудової книжки де зазначено, що він працював різноробочим у колишньому КСП ім. Кірова села Дранка Тульчинського району у 1995 -1996-1997-1998 та 2003 pp., хоча по архівним даним такі відомості відсутні. Інших належних та допустимих доказів праці позивача в колишньому КСП ім. Кірова в той час не долучено заявником, що стверджує про його обізнаність про право на отримання земельної частки (паю) в 90 pp. минулого століття.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам цивільного - процесуального законодавства України; не відповідає вимогам матеріального закону України за його не застосування, яке мусить бути застосованим, що також мотивує звернутися із заявою до суду про застосування наслідків спливу позовної давності.

За вказаних підстав позовна заява ОСОБА_1 до Дранської сільської ради та Тульчинської РДА про надання земельної частки (паю) є повністю безпідставною та необґрунтованою.

Разом з поданими запереченнями, представником відповідача подано заяву, про застосування строків позовної давності.

Опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, суду пояснила, що вона працює завідуючою кадрами в ПСП «Зоря», с. Дранка, Тульчинського району, яке є правонаступником КСП ім. Кірова, с. Дранка, Тульчинського району. В 2003 році, до них звернувся гр. ОСОБА_4 із заявою про надання інформації щодо періодів його роботи та членства в КСП ім. Кірова, с. Дранка. На підставі наявних архівних документів, нею було виписано трудову книжку на його імя, де зазначено періоди його роботи в колгоспі та прийняття його в члени КСП.

Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив:

Відповідно до копії трудової книжки серії АВ № 152251 заповненої 1.04.2003, на імя позивача, він, згідно протоколу № 8 від 19.07.1995 прийнятий в члени КСП ім. Кірова, с. Дранка, Тульчинського району. 30.12.1998 звільнений з роботи і вибув з членів КСП (а.с. 3).

На підставі архівної довідки від 16.03.2016, виданої завідувачем архівного сектору Тульчинської РДА вбачається, що в протоколах засідань правління та загальних зборів уповноважених членів КСП ім. Кірова, с. Дранка, Тульчинського району, Вінницької області, відомостей про прийом в члени КСП та звільнення з них за період 1995-1999 рр. гр. ОСОБА_1 немає. (а.с. 15).

Із відповіді начальника відділу Держгеокадастру у Тульчинському районі Вінницької області від 28.03.2016 за № 28-1290/2-16 встановлено, що відповідно до списків членів КСГП ім. Кірова, с. Дранка від 17.02.1996, які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку (пай) в кількості 836 чоловік, гр. ОСОБА_4 не включений. (а.с. 38).

Згідно довідки виданої цим же відділом вбачається, що Державний акт на право колективної власності на землю Дранської сільської ради, для КСП ім. Кірова було видано 27.12.1995 року, серії ВН 000018, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1.

Згідно довідки, виданої ПСП «Зоря» с. Дранка, в період з квітня 1995 по жовтень 1998, ОСОБА_4 отримував заробітну плату.

Відповідно до вимог п. 1 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціями» передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Пунктом 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до вимог ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на пiдприємствi, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Мiнiстрiв України.

Вказані положення також відображенні в спільному Наказі Міністерства Праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства Соціального Захисту України № 58 від 29.07.1993 «Про затвердження інструкції про порядок ведення трудових книжок».

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні доказів, позивач був членом КСП ім. Кірова, с. Дранка, Тульчинського району на момент паювання земель, видачі Державного акту на право колективної власності і прийняття загальними зборами рішення про паювання та затвердження списків пайовиків, а відтак мав би бути внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Саме право на отримання частки (паю) виникло у позивача в зв'язку із його членством в даному сільськогосподарському підприємстві на час розпаювання.

Вирішуючи вимоги відповідача Дранської сільської ради, щодо застосування строків позовної давності та відмови в позові з цих підстав, судом враховано, що позовна давність - це не процесуальний строк в розумінні статті 67 ЦПК України. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу(стаття 356 ЦК України), наслідки пропуску такого строку закріплені в статті 267 ЦК України. В разі визнання судом причин пропуску строку позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту (частина 5 статті 267 ЦК України).

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що порушене право позивача підлягає захисту. Суд вважає поважними причинами пропущення строку звернення до суду, так як на момент розпаювання, позивач був неповнолітнім, і в повній мірі не міг реалізувати надане йому право.

Таким чином, вирішуючи вимоги позивача, судом враховано положення ст. 3 ЦПК України, якою визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10, 11 ЦПК, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_1 сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи заяву позивача про залишення за ним судових витрат з оплати судового збору, останні мають бути залишенні за стороною.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 88, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Дранської сільської ради, третьої особи відділу Держгеокадастру України у Тульчинському районі про визнання права на земельну частку (пай) задоволити.

Поновити строк звернення до суду із позовною заявою.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право на земельну частку (пай), без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в землі реорганізованого КСП ім. Кірова, села Дранка, Тульчинського району, в розмір, який виділявся на момент розпаювання колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова, села Дранка, Тульчинського району.

Судові витрати з оплати судового збору залишити за стороною.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 28.12.2016.

Суддя: