АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2441/2010 Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22-ц/774/1775/К/16 ОСОБА_1
Категорія - 27 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Бондар Я.М., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Гладиш К.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 та Кредит" до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягненя заборгованості, що виникла внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором № 670-пк-2008 від 18.07.2008 року, за договором поруки № 670-пп-2008 від 18.07.2008 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2009 року Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_3 та Кредит" (надалі ПАТ "ОСОБА_3 та Кредит") звернулось із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором № 670-пк-2008 від 18.07.2008 року, за договором поруки № 670-пп-2008 від 18.07.2008 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18 липня 2008 року між ПАТ "ОСОБА_3 та Кредит" та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 670-пк-2008, згідно якого позивач надав ОСОБА_4 надано кредитні кошти в розмірі 15000 грн. зі сплатою 0,0001 % відсотків річних за користування кредитом та на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності.

Одночасно з кредитним договором з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитом позивачем було укладено договір поруки № 670-пп-2008 від 18.07.2008 року з ОСОБА_2

Внаслідок невиконання відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, в результаті порушення зобовязань за кредитним договором та договором поруки у відповідачів виникла заборгованість перед банком, яка станом на 26.10.2009 року складає 24144 грн. 22 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2010 року позов ПАТ "ОСОБА_3 та Кредит" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь позивача 24441 грн. 22 коп. у рахунок відшкодування заборгованості, 241 грн. 14 коп. у рахунок відшкодування сплаченого державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції посилаючись на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що договір поруки № 670-пп-2008 від 18.07.2008 року припинений відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 не зявився, повідомлення, направлені за адресою відповідача, вказаною ним особисто в апеляційній скарзі, неодноразово повернуті за спливом терміну зберігання, його представник ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, належним чином повідомлених, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом першої інстанції встановлено, що 18 липня 2008 року між ПАТ "ОСОБА_3 та Кредит" та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 670-пк-2008, згідно якого позивач надав ОСОБА_4 надано кредитні кошти в розмірі 15000 грн. зі сплатою 0,0001 % відсотків річних за користування кредитом та на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності.

Одночасно з кредитним договором з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитом позивачем було укладено договір поруки № 670-пп-2008 від 18.07.2008 року з ОСОБА_2

Внаслідок невиконання відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, в результаті порушення зобовязань за кредитним договором та договором поруки у відповідачів виникла заборгованість перед банком.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконувала взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплати процентів за користування ним, та дійшов висновку про необхідність солідарного стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з боржника та поручителя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність солідарного стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з боржника та поручителя, та вважає їх такими, що відповідають встановленим у справі обставинам, письмовим матеріалам та узгоджуються з нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст.251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як видно із справи, боржник та поручитель первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 17.07.2011 року, в порядку, визначеному кредитним договором.

Отже, поряд з цим, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі укладеного кредитного договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини ч.4 ст.559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі; застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Як вбачається із умов кредитного договору, чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця (з першого по десяте число кожного місяця), тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

Доводи ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував положення ч.4 ст.559 ЦК України, є надуманими та необґрунтованими і не заслуговують на увагу суду, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що боржник перестав виконувати свої зобовязання за укладеним кредитним договором належним чином з лютого 2009 року 2014 року.

Вимогою Банку від 14 квітня 2009 року було змінено кінцевий термін повернення кредиту, а саме, на 10 день з дня отримання вимоги. Як убачається із матеріалів справи, поручитель отримав вимогу 17 квітня 2009 року.

Оскільки до 27 квітня 2009 року порушення усунуто не було, зобовязання щодо щомісячних платежів вважається простроченим з 27 травня 2009 року, та відповідно шестимісячний строк від дати, коли зобовязання мало бути виконано, спливає 27 листопада 2009 року.

З позовом до суду банк звернувся 10 листопада 2009 року, тобто в межах строку, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на інших підприємствах, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: