Справа № 307/2805/16-ц
Провадження № 2/307/1520/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого: судді Ляшко С.М.

при секретарі: Пальонна М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про визначення часток у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачапро визначення кожному із співвласників земельної ділянки площею 0,1419 га, яка розташована в с. Вишній Дубовець, вул. Мадара, 98, Тячівського району, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер № :08:001:0035, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по ? частці земельної ділянки площею 0,1419 га, яка розташована в с. Вишній Дубовець, вул. Мадара, 98, Тячівського району, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер № :08:001:0035.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є дружиною померлого ОСОБА_3. Чоловік ОСОБА_3 помер 05 квітня 2015 року. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на частину земельної ділянки площею 0,1419 га, яка розташована в с. Вишній Дубовець, вул. Мадара, 98, Тячівського району, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та належала їм з чоловіком на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 березня 2015 року. Після смерті чоловіка вона успадкувала належну йому частку земельної ділянки, однак оформити спадщину на земельну ділянку не можливо, оскільки частка спадкодавця у праві власності на земельну ділянку не визначена. Посилаючись на вимоги частини 1 ст. 368, частини 1 і 2 ст. 370, ст. 357, ст. 1218, частину 1 ст. 1225, частину 1 ст. 1226 ЦК України, просить визначити частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, а подала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, в заяві зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, позаяк подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в заяві зазначила, що позивач ОСОБА_1 звернулася в нотконтору із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3, однак оформити спадщину на земельну ділянку не можливо, оскільки частка спадкодавця у праві власності на земельну ділянку не визначена. Щодо позову не заперечує.

У зв'язку з неявкою сторін, на підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, визнання права.

Як встановлено в судовому засіданні належними доказами, позивачОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3, що також стверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, що міститься в матеріалах справи.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 березня 2015 року, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,1419 га, яка розташована в с. Вишній Дубовець, вул. Мадара, 98, Тячівського району, та яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Факт смерті чоловіка позивача ОСОБА_3 05 квітня 2015 року підтверджено свідоцтвом про його смерть, що міститься в матеріалах справи.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на ? частину земельної ділянки площею 0,1419 га, яка розташована в с. Вишній Дубовець, вул. Мадара, 98, Тячівського району, та яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Також в судовому засіданні судом встановлено, що позивач в установлений законом строк звернулася до нотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та у відповідності з вимогами ст. 1268 ч.3 ЦК України прийняла спадщину, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку видати не можливо, оскільки частка спадкодавця у праві власності на земельну ділянку не визначена, що також підтверджено у заяві завідуючої ОСОБА_2 державної нотконтори, яка подана нею до суду та приєднана до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частинами 1 і 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з частинами 1, 4, 5 ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Таким чином, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України).

Згідно з п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Враховуючи вищенаведене та ті обставини, що оскільки між співвласниками не було ніяких домовленостей про встановлення розміру часток земельної ділянки, визначення часток у спільному нерухомому майні не суперечить нормам чинного законодавства і не порушує права та інтереси інших осіб, то відповідно до положень ст.ст. 368, 372 ЦК України вимога позивача про визначення часток співвласників майна з метою подальшого оформлення спадщини є обґрунтованою, оскільки частка земельної ділянки, належна померлому на праві спільної сумісної власності, не визначена, а тому необхідно визначити розмір часток власників у спільному нерухомому майні.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 197, 213-215 ЦПК України, ст. 16, ч. 1 ст. 368, ч. 1 і ч. 2 ст. 370, ст. 357, ст. 1218, ч. 1 ст. 1225, ч. 1 ст. 1226 ЦК України, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 89 ЗК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визначити, що кожному із співвласників земельної ділянки площею 0,1419 га, яка розташована в с. Вишній Дубовець, вул. Мадара, 98, Тячівського району, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки № :08:001:0035, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить по ? частці земельної ділянки площею 0,1419 га, яка розташована в с. Вишній Дубовець, вул. Мадара, 98, Тячівського району, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки № :08:001:0035.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Тячівського

районного суду: ОСОБА_6