Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/2473/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Яркіна С.В.
Провадження № 22-ц/778/5020/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Комунальної установи «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.08.2003 року він був прийнятий на роботу на посаду пожежного місцевої пожежної команди №2 Місцевої пожежної охорони Запорізького району. 12 та 13 квітня 2016 року між позивачем та водієм пожежного автомобіля ОСОБА_6, виник словесний конфлікт, в присутності начальника ОСОБА_7 16 квітня 2016 року на зборах працівників пожежної охорони начальник ОСОБА_7 запропонував йому звільнитись за власним бажанням, на що ОСОБА_5, відповів відмовою. Далі ОСОБА_7, повідомив позивача, що звільнить його за прогул та сказав, що він відсторонений від роботи та в наступну зміну може не зявлятись на роботу.

В звязку із вищевикладеним у позивача виник значний стрес, який вилився в гіпертонічну хворобу 2 ступеня. З 18 квітня по 27 квітня 2016 року позивач перебував на лікарняному з вищезазначеним діагнозом.

28 квітня 2016 року, після виходу з лікарняного, позивач намагався приступити до роботи, однак його не допустили. Того ж дня позивач написав пояснювальну записку та написав заяву про надання відпустки без збереження заробітної платні з 28.04.2016 року.

18 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача письмово, з заявою про допущення його до роботи, що підтверджується поштовим чеком та описом вкладення до цінного листа, а 19 травня 2016р. дізнався про своє звільнення та отримав лист з пропозицією отримати трудову книжку. 20 травня 2016 року позивачу видано трудову книжку та наказ про звільнення від 06.05.2016 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки причиною його звільнення були неприязні стосунки з працівниками КУ «Місцева Пожежна Охорона Запорізької ОСОБА_8» і з безпосередньо, начальником, ОСОБА_9 Окрім того, процедуру звільнення грубо порушено, оскільки у позивача не було витребувано пояснень з приводу неявки на роботу та не запрошено на засідання профспілкового комітету, на якому вирішувалось питання щодо його звільнення.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення №25-к від 06.05.2016 року; поновити його ОСОБА_5 на посаді пожежного Комунальної установи «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради»; зобовязати Комунальну установу «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради» внести запис в трудовій книжці ОСОБА_5 про поновлення на роботі; стягнути з Комунальної установи «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення суду; стягнути з Комунальної установи «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради», на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., яку обґрунтовує тим, що через незаконне звільнення він втратив єдине джерело свого доходу, внаслідок чого зазнав сильних душевних переживань.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2003 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді пожежного місцевої пожежної команди №2 Місцевої пожежної охорони Запорізького району.

За час роботи проявив себе як зразковий та сумлінний працівник, що підтверджується грамотою (а.с. 9) та публікаціями в газетах (а.с. 10,11).

12 квітня та 13 квітня 2016 року між позивачем та водієм пожежного автомобіля ОСОБА_6, відбувся словесний конфлікт. З цього приводу була створена комісія про розслідування даного інциденту, що підтверджується наказом №14 від 15.04.2016 року. Відповідно до складеного акту від 15.04.2016, комісія зробила висновок, що є місце непояснювальної агресії з боку пожежного ОСОБА_5 (а.с. 65). Відповідно до протоколу №7 загальних зборів МПК-2 від 18.04.2016 року керівництву комунальної установи рекомендовано застосувати до ОСОБА_5 заходи дисциплінарного впливу (а.с. 66).

З 18 квітня по 27 квітня 2016 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності (а.с. 61).

Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2016 року позивачем була подана заява про надання йому тарифної відпустки з 01.05.2016р, в звязку із погіршенням здоровя та поїздки до санаторного закладу (а.с.67). Однак в звязку з запереченням з боку керівництва, відпустка надана не була, про що свідчить запис зроблений керівником на вказаній заяві.

06.05.2016 року наказом начальника установи ОСОБА_10 № 25-к від 06.05.2016 р. «Про звільнення», позивача було звільнено з 06.05.2016 року з займаної посади у звязку з прогулом без поважних причин який відбувся з 8 години 15 хвилин 28.04.2016 року до 8 години 00 хвилин 29.04.2016 року (добова зміна), згідно з п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 14).

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суд вірно зазначив, що відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (в тому числі у зв'язку із самовільним використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів). Звільнення за вчинення прогулу (в тому числі і за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 7 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового працівника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Суд попередньої інстанції відповідно до наданих доказів вірно встановив, що ОСОБА_5 з 08 години 15 хвилин 28.04.2016 року до 08 години 00 хвилин 29.04.2016 року - період добової зміни, був відсутній на робочому місці.

Даний факт не оспорював ся і самим позивачем, він не оспорюється і в апеляційній скарзі, та підтверджується в тому числі письмовою заявою ОСОБА_5, в якій він власноручно зазначив, що 28.04.2016 року прийшов на роботу, посварився зі старшим водієм та сам пішов з роботи (а.с. 50). Посилання позивача на те, що в нього не витребували пояснень, щодо прогулу, спростовується цією ж письмовою заявою на імя керівника ОСОБА_10, де він виклав підстави з яких він покинув робоче місце.

Доказами відсутності позивача на робочому місці є також доповідні, складені ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_5 28.04.2016 року був присутній на роботі не більше 15 хвилин (а.с. 45-48). Окрім того, факт відсутності ОСОБА_5 на робочому місці підтверджується листом за вих. №43 від 29.04.2016 року, яким запрошено ОСОБА_5 зявитись по місцю роботи для дачі письмових пояснень з причин відсутності на роботі (а.с. 43).

29.04.2016 року відбулось засідання профспілкового комітету КУ «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради» з приводу неявки на роботі ОСОБА_5, однак питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_5 розглянуто не було у звязку з його неявкою.

05.05.2016 року відбулося повторне засідання профспілкового комітету КУ «МПО» Запорізької районної ради. Відповідно до протоколу №6, повісткою денною цього засідання було надання згоди комітету на звільнення пожежника МПК-2 ОСОБА_5 за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 93). За результатами проведеного засідання профспілкового комітету, було надано згоду на звільнення позивача, що підтверджується протоколом №6 засідання профспілкового комітету КУ «Місцева пожежна охорона Запорізької ради» (а.с. 93).

Позивач як в позові, в ході судового розгляду та і в апеляційній скарзі посилався на те, що дане засідання профспілкового комітету є незаконним, тому як проведено без його участі, підтверджуючих документів про його виклик надано не було, у звязку з чим він був позбавлений можливості надати пояснення з приводу відсутності на роботі.

Однак суд попередньої інстанції вірно зазначив, що в даному випадку роботодавцем вжито всіх можливих заходів щодо виклику ОСОБА_5 на засідання профспілкового комітету.

Так, відповідно до акту, який був складений 29.04.2016 року, в.о. Голови профспілкового комітету КУ «МПО» Запорізької міської ради ОСОБА_11 неодноразово на протязі дня намагався додзвонитися до позивача та повідомити його про засідання профспілкового комітету у звязку з розглядом питання, щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_5 (а.с.53).

Як вбачається із журналу реєстрації вихідних документів роботодавця, 29.04.2016 року на адресу позивача направлявся лист про повідомлення причини неявки на роботу, а 30.04.2016 року профспілковим комітетом направлялось запрошення на засідання комітету.

Із актів складених 30.04.2016 року, 01.05.2016 року, 02.05.2016 року, 03.05.2016 року, 04.05.2016 року вбачається, що в.о. Голови профспілкового комітету КУ «МПО» ОСОБА_11 телефонував позивачу з метою повідомити його про засідання профспілкового комітету, яке призначене на 05.05.2016 року, однак ОСОБА_5 на дзвінки не відповідав і на зв'язок не виходив.

Відповідно до доповідної від 05.05.2016 року, комісія у складі ОСОБА_11, В.Ф., ОСОБА_7, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відвідали позивача за його домашньою адресою, однак на дзвінки в калитку та на мобільний телефон ніхто не відповідав. Тоді ОСОБА_12 зателефонував на домашній телефон, на дзвінок відповіла дружина. ОСОБА_12 повідомив їй, що ОСОБА_5 має зявитись на засідання профспілкового комітету, однак дружина відповіла йому лайкою. Після чого ОСОБА_11 разом з ОСОБА_7, ОСОБА_12 та ОСОБА_13Г повернулись на роботу (а.с. 62).

Суд вірно зазначив, що пояснення позивача, що всі ці документи складені вже після його звільнення з роботи, ніякими доказами не підтверджується.

Посилання позивача в тому числі і в апеляційній скарзі на те, що 28.04.2016 року ним була написана заява про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, яку він особисто залишив начальнику ОСОБА_10 і той при цьому надав згоду, судом вірно оцінена критично у звязку з тим, що дана заява не містить жодних доказів того, що цю вона подавалась роботодавцю. Вона не містить ні відмітки зі штампом установи, ні віз керівництва чи канцелярії. Окрім цього підприємством не було видано відповідного наказу, та і позивач послався на те, що він не був ознайомлений з наказом про надання йому відпустки в тому числі і вдень прогулу.

Допитаний судом першої інстанції ОСОБА_10, який займає посаду начальника КУ «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради», пояснив, що 28.04.2016 року до нього на особистий прийом ОСОБА_5 з будь-якими заявами не звертався. Пояснив, що йому повідомили, що позивач 28.04.2016 року був на роботі не більше 15 хвилин, після чого покинув робоче місце, про причини відсутності на роботі нікому не повідомив, документи які б свідчили про поважність причини надані не були, у звязку з чим, його було звільнено за прогул.

Суд, при цьому, вірно оцінив критично покази свідка ОСОБА_14, яка є дружиною позивача, та є зацікавленою у даному спорі особою.

Суд попередньої інстанції також вірно зазначив, що посилання позивача в тому числі і в апеляційній скарзі на те, що 28.04.2016 року його не допущено до роботи, не доведено жодним доказом.

Колегія суддів, виходячи з викладеного, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач без поважних причин не зявився на роботу з 8 години 15 хвилин 28.04.2016 року до 8 години 00 хвилин 29.04.2016 року. Сам позивач не оспорив цього факту, наказу про надання йому відпустки на цей час видано не було. Звільнення відбулось як за наявності вказаної підстави так і в порядку визначеному трудовим законодавством, а тому суд вірно відмовив в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги, про надання роботодавцем доказів лише в ході розгляду справи, про не витребування пояснень, про відсутність доказів повідомлення про засідання профспілки, про відсутність позивача на засіданні профспілки зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався позивач в суді першої інстанції, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: