РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10917/15-ц

пр. № 2/759/366/16

05 липня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарі Самчик І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1-ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Державна архітектурно-будівельна інспекція України про усунення перешкод в реалізації права власності,

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1-ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов*язання усунути перешкоди в реалізації ОСОБА_1 права власності шляхом знесення здійсненого ним самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1

При цьому, посилається на те, що ОСОБА_1 по договору дарування від 03.12.2014 р., укладеного між нею та її чоловіком ОСОБА_6, є власницею ? частини земельної ділянки загальною площею 0, 1018 га по АДРЕСА_1 та ? частини жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Крім позивача по ? земельної ділянки та жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_4, які є рідними братами чоловіка позивача по справі. Відповідач без будь-якого дозволу зі сторони позивача, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, належно затвердженого проекту, всупереч вимогам законодавства, в порушення будівельних, пожежних та санітарних норм та правил, зніс частину будинку та розпочав з істотними порушеннями забудову нового будинку. При цьому, забудова ведеться на території пролягання газової магістралі, що є вибухонебезпечним, порушуються норми пожежної безпеки, освітленості, будівельні норми, зокрема, відстань між будинком позивача та будинком відповідача складає менше 50 см. Забудовою, що здійснюється відповідачем, обмежується доступ позивача до належного йому на праві власності помешкання і позивача позбавлено права діями відповідача можливості утеплити фасад стіни. На неодноразові прохання позивача до відповідача припинити подальшу забудову та діяти виключно в межах чинного законодавства відповідач реагує агресивно та продовжує забудову. Відповідач відмовляється добровільно здійснити перебудову житлового будинку у відповідності з будівельними, пожежними та санітарними нормами.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_4 позов не визнав, пояснивши, що будівництво ОСОБА_4 проводиться за згодою всіх співвласників будинку, з отриманням від Департаменту містобудування та архітектури м. Києва 21.11.2014 р. будівельного паспорту, з повідомленням про початок виконання будівельних робіт №КВ 84 від 05.12.2014 р. Відповідач не має ні якого відношення до прокладання газової труби по земельній ділянці, бо став спадкоємцем в порядку спадкування, і не змінював газову магістраль на земельній ділянці, яка проведена не по поверхні землі. Позивач без дозволу проводить реконструкцію своєї частини жилого приміщення, порушивши техніку безпеки у зв'язку з самовільним прокладанням газопроводу по фасаду будинку та самовільним прокладанням приладів до газової магістралі.

Представник притягнутої до участі в справі в якості третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України покладається на розсуд суду при вирішенні спору, пояснивши, що Департаментом архітектурно-будівельної інспекції України в м. Києві було зареєстровано подане замовником ОСОБА_4 повідомлення про початок виконання будівельних робіт по реконструкції житлового будинку у АДРЕСА_1 у грудні 2014 р.

Третя особа Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у місті Києві про час, місце слухання справи повідомлялася належним чином, в судове засідання представник третьої особи не з*явився, тому суд, враховуючи думку позивача, представників сторін, матеріали та обставини справи, вважає за необхідне вирішити без участі представника даної третьої особи спір.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, третьої особи, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 по договору дарування від 03.12.2014 р., укладеного між нею та її чоловіком ОСОБА_6, стала власником ? частини земельної ділянки загальною площею 0, 1018 га по АДРЕСА_1 та ? частини жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Крім позивача по ? частині земельної ділянки та жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_4, що є рідними братами чоловіка позивача по справі. ОСОБА_4 проводить реконструкцію жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1, в м. Києві (а.с.9-14).

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно ч.1 ст. 358 ЦК України, ч.1 ст. 88 ЗК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, відповідно до ч. 3 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч.1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Згідно ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Суд не погоджується з позицією подавача позову про те, що ОСОБА_4 здійснив самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1, і що таке будівництво треба в судовому порядку знести, усунувши таким чином перешкоди в реалізації ОСОБА_1 права власності.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Так, співвласники будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 22.08.2014 р. в нотаріальному порядку узгодили між собою отримання будівельного паспорту, проведення реконструкції (будівництва), подальшого введення в експлуатацію ними у належних співвласникам частках житлового будинку (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 у Святошинському районі м. Києва, подавши таку заяву до компетентних органів, зокрема, Департаменту будівництва та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві (а.с.66).

Виконання будівельних робіт регулюється Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. №466.

Згідно ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорту забудови земельної ділянки.

Згідно ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання робіт з будівництва індивідуальних (садибних) житлових будинків здійснюється після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт. При цьому, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Відповідач по справі 21.11.2014 р. отримав будівельний паспорт, який був виданий Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в м. Києві, повідомив цей орган про початок виконання будівельних робіт, і таке повідомлення було зареєстроване під номером №КВ 84 від 05.12.2014 р. відповідно до п.6 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою КМ України від 13.05.2011 р. №466 (а.с. 63-66, 83-91).

Вказаний факт підтвердила в судовому засіданні й представник третьої особи по справі Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Отже, відповідач по справі ОСОБА_4 мав на право на проведення реконструкції будинку, здійснивши для цього необхідні дії, та отримавши відповідні документи, а тому проведення ним реконструкції житлового будинку не можна в даному випивку вважати самочинним будівництвом.

Як роз'яснено в п.п.22, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту, або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особі, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відповідні уповноважені державні органи приписи відповідачу по справі про порушення ним ведення будівництва (реконструкції) будинку та добровільне знесення самочинного будівництва не висували, відносно відповідача протокол про порушення не складався, відповідач до адміністративної відповідальності за такі дії не притягувався, незважаючи й на звернення позивача по справі ОСОБА_1 до державних органів, а тому не можна в даному випадку зобов'язувати ОСОБА_4 на знесення побудованого ним будівництва в судовому порядку (а.с.59-62).

З огляду на вищевказане суд критично оцінює посилання позивача та її представника на порушення відповідачем при будівнитцвві безпеки систем газопостачання, оскільки з наданих ними документів вбачається (акт технічного обстеження від 17.12.2016 р.), що будинок власника ОСОБА_4 збудований безпосередньо на підземному газопроводі-вводі низького тиску та впритул до першого будинку, але не зазначається, що це є порушенням, і не встановлено в ході розгляду справи, що вказаний власник змінював будь-яким чином систему газопостачання. Між тим, в даному акті зазначається цілий ряд порушень та самовільних незаконних дій з боку позивача по справі-як іншого власника будинку ОСОБА_1 в сфері містобудування-а саме здійснення нею самочинного будівництва та втручання в систему газопостачання.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 34, 38 Закону України України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 356, 358, 376, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 86, 88 ЗК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову представника ОСОБА_1-ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Державна архітектурно-будівельна інспекція України про усунення перешкод в реалізації права власності.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але були відсутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційні скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя