Справа № 510/779/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2016 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.

-

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2, померлого 31.07.2014р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3, померлої 13.12.2003р.; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.04.2016р.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1; копія свідоцтва про одруження між ОСОБА_2 та ОСОБА_4; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 11.03.2016р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 17 по вул.. Шкільна в с. Лиманське Ренійського району; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 11.03.2016р. № 531; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 097941; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.03.2016р. із кадастровим планом земельної ділянки; копія довідки відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 24.03.2016р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 За життя ОСОБА_3 належала ? частина житлового будинку із надвірними спорудами № 17 по вул. Шкільна в с. Лиманське Ренійського району. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно.

На випадок смерті ОСОБА_3 не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 13.12.2003р. - померла. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є її син позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявами про її прийняття. Однак, на момент смерті ОСОБА_3 разом із нею мешкав її чоловік ОСОБА_2 (батько позивача). Позивач по справі за прийняттям спадщини після смерті матері не звертався, на неї не претендував. Таким чином, батько позивача ОСОБА_2 прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р., однак за життя не встиг оформити спадщину у нотаріальному порядку.

31.07.2014р. помер батько позивача ОСОБА_2 Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 17 по вул. Шкільна в с. Лиманське Ренійського району та земельні ділянки загальною площею 4,13 га, розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського району, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД № 097941 від 02.03.2005р.

На випадок смерті ОСОБА_2 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 є його син - позивач ОСОБА_1 У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Однак, на момент смерті ОСОБА_2 позивач мешкав разом із ним, після його смерті залишився проживати у спадковому будинку, користується земельними ділянками. Таким чином, позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого батька ОСОБА_2 Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що 12.04.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті ОСОБА_2 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок та земельні ділянки, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого батька ОСОБА_2 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. ОСОБА_3 померла 13.12.2003р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а її чоловік ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після смерті дружини, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого.

Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, батько позивача ОСОБА_2 був спадкоємцем за законом після смерті своєї дружини. Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті ОСОБА_3 мешкав разом із нею, тобто вступив в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, батько позивача прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не встиг юридично її оформити.

31.07.2014р. помер батько позивача ОСОБА_2 Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Він на день смерті батька мешкав разом із ним, про що свідчить довідка Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості, оскільки, як зясувалося була відсутня нормативна грошова оцінка земельної ділянки та відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на житловий будинок та земельні ділянки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст.ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., ст. ст. 15, 328, 1217, 1261, 1268, 1270 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на:

житловий будинок з надвірними спорудами № 17 (окрім самочинно збудованих) по вул. Шкільна в с. Лиманське Ренійського району;

земельні ділянки загальною площею 4,13 га (площею 3,97 га та 0,16 га із кадастровими номером :01:002:0257, :01:001:0503), розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського району, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД № 097941 від 02.03.2005р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Дудник