Справа № 442/96/15 Головуючий у 1 інстанції: Дубель Р.М.
Провадження № 22-ц/783/3578/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю: ОСОБА_2, представника Рибницької сільської ради - Паращака Я.Г., представника комісії з питань поновлення прав реабілітованих Дрогобицької районної ради - Стецівки В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Рибницької сільської ради, Фельдшерсько-акушерського пункту с.Рибник, Дрогобицького районного територіального медичного об»єднання, третя особа - комісія з питань поновлення прав реабілітованих Дрогобицької районної ради, Дрогобицький районний фінансовий відділ, про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на житловий будинок, загальною площею 58,10 кв.м., житловою 36,40 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1, по смерті батька ОСОБА_5, який був спадкоємцем його діда ОСОБА_6 - власника такого житлового будинку; зобов`язати Рибницьку сільську раду Дрогобицького району Львівської області, Фельдшерсько-акушерський пункт села Рибник Дрогобицького району і Дрогобицьке районне територіальне медичне об'єднання Львівської області повернути будинок без номера, що в АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

В обґрунтування позову покликався на те, що його дід ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав у АДРЕСА_1. У 1928 році він побудував житловий будинок в АДРЕСА_1, в якому проживав з дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_5. 05.02.1945 року його діда було засуджено постановою Особливої ради при МВС СРСР від 18.07.1946 року за ст. 54 -1а КК УРСР, ув'язнено на 5 років позбавлення волі у ВТТ без обмеження в правах і конфіскації майна.

03.07.1948 року його батька ОСОБА_5 також було засуджено Особливою радою за ст. 54-1а, 54-11 КК України УРСР на 10 років позбавлення волі.

Після арешту батька - ОСОБА_5, його мати - ОСОБА_7 була змушена залишити власний будинок в АДРЕСА_1 та виїхати в інше місце проживання Сколівський район, де і переховувалась від органів НКВС.

Висновком прокуратури Львівської області від 30.09.1996 року на підставі ст. 1 Закону України Про реабілітацію жертв репресії на Україні від 17.04.1991 року, його дід ОСОБА_6 та батько ОСОБА_5 були реабілітовані з поверненням конфіскованого майна за відсутністю доказів, які б підтверджували обґрунтованість притягнення до кримінальної відповідальності.

Після отримання такого висновку прокуратури, він як внук діда ОСОБА_6 та син ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 став збирати відповідні документи та звертатися зі заявою в комісію з питань поновлення прав реабілітованих Дрогобицької районної ради щодо повернення житлового будинку в АДРЕСА_1, який зберігся. Такий будинок Рибницька сільська рада передала рішенням №12 від 13.01.2012 року Фельдшерсько-акушерському пункту с. Рибник, який зареєстрований юридичною особою, в оперативне управління.

На його заяву про повернення будинку 03.11.2011 року комісія з питань поновлення прав реабілітованих прийняла рішення №806, яким зобов`язала Дрогобицький районний фінансовий відділ провести виплату грошової компенсації в сумі 80 мінімальних заробітних плат спадкоємцям реабілітованого ОСОБА_6 при пред`явленні свідоцтва про право на спадщину.

На його заяву від 01.07.2014 року щодо повернення будинку голова комісії з питань поновлення прав реабілітованих Дрогобицької міської ради, повідомив його своїм листом від 10.07.2014 року, що для вирішення даного питання, спадкоємцям слід звернутися в суд. Натомість отримати свідоцтво про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок, він не може так як дід за життя не оформив свідоцтва про право власності на даний будинок.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує про неповне з»ясування обставин справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в рішенні суду відсутнє посилання на закон, на підставі якого суд визначив права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права і обов»язки сторін. Вважає, що суд безпідставно відхилив доводи позивача, та керувався лише домислами і припущеннями. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника Рибницької сільської ради - Паращака Я.Г., про заперечення вимог апеляційної скарги, пояснення представника комісії з питань поновлення прав реабілітованих Дрогобицької районної ради - Стецівки В.І. перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер дід позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 (свідоцтво про смерть видане 11.11.2013 року Дзержинським територіальним відділом агентства запису актів громадянського стану Красноярського краю, записи здійснені російською мовою), ІНФОРМАЦІЯ_3, с. Рибник згідно свідоцтва про шлюб, виданого 07.02.1952 року Сколівського Райбюро ЗАГС.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_7 у м. Сколе Сколівського району Львівської області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Донецьку помер батько позивача - ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть), який згідно свідоцтва про народження був народжений ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Крушельниця Сколівського району.

Рішенням Рибницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області ІУ сесії ІІ скликання від 29.12.1998 року №19, за п. 1 згідно з додатком №1 затверджено перелік установ, що є об'єктами комунальної власності Рибницької територіальної громади, зокрема за Рибницьким ФАП (Фельдшерсько-акушерським пунктом) з фактичною адресою -АДРЕСА_2

Рішенням Рибницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області позачерговою сесією VІ від 13.01.2011 року №12, основні засоби і штат фельдшерсько-акушерських пунктів с. Рибник та с. Майдан передано в оперативне управління ДРМТО з 01.01.2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів, щодо існування заповіту після смерті спадкодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_5 чи прийняття ним спадщини, а також те, що ОСОБА_8, зазначений у свідоцтві про смерть, рішенні комісії з питань поновлення прав реабілітованих, матеріалах кримінальної справи та ОСОБА_6, зазначений у свідоцтві про народження ОСОБА_5 є однією й тією ж самою особою, що відсутнє зазначення відомостей про будь-яку конфіскацію майна ОСОБА_6 у зв'язку з засудженням і у відповіді Інформаційного центру ГУ МВД Росії по Красноярському краю від 06.12.2012 року №45/3-2702, і у архівній довідці Державного архіву Львівської області від 07.06.2012 року Б-203, немає, навпаки в останній довідці зазначено про те, що такий засуджений без обмеження у правах і конфіскації, а також, що незважаючи на дану судом можливість не надано належних та допустимих доказів щодо належності спірного майна ОСОБА_6 чи ОСОБА_5, чи його конфіскації.

Однак з таким висновками колегія суддів не погоджується, так як вони не відповідають встановленим обставинам.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно з положеннями ст.548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України (2004 року) спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Згідно з положеннями ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 10, пунктів 1 та 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти здійсненню їхніх прав, а також уточнити позовні вимоги та вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст. 33 ЦПК України.

Зазначених вимог судом першої інстанції не виконано.

Так, згідно з поданим апеляційному суду рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.06.2013 року встановлено факт, що в матеріалах кримінальної справи П393009 ім»я ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Рибник Підбузького району Дрогобицької області, помилково вказано як «ОСОБА_2», замість дійсного «ОСОБА_6». (а.с.221)

Також, при апеляційному розгляді ОСОБА_2 стверджено, що позовні вимоги стосуються спадкового майна, а не повернення конфіскованого майна реабілітованого.

Також копіями матеріалів кримінальних справ №П39309, П21475, долучених до цивільної справи стверджується, що ОСОБА_6 народився в с.Рибник, проживав на момент арешту в с.Східниця, ОСОБА_5 на момент арешту та ОСОБА_7 проживали в с.Рибник. Крім того, з цих матеріалів видно, що в період з 1941 до 1944 року ОСОБА_5 проживав в с.Рибник в своєму господарстві.

Відповідно до Протоколу виїзного засідання комісії Дрогобицької районної ради з питань поновлення прав реабілітованих від 10.06.2016 року комісія визнала підтвердженим факт проживання до 1947 року сім»ї ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Рибник у будинку на вул. Звирська (без номера), який використовується сільською радою як фельдшерсько-акушерський пункт.

Факт проживання в с.Рибник родини ОСОБА_6 також підтвердив свідок ОСОБА_9

Враховуючи наведене слід дійти висновку, що будинок ОСОБА_6 використовувався як фельдшерсько-акушерський пункт, і лише 29.12.1998 року рішенням Рибницької сільської ради за №19 переданий в комунальну власність (а.с.66)

Заперечення Рибницької сільської ради щодо належності їй вказаного будинку з покликанням на на відомостя про виплату грошей робітникам і службовцям за 1947-1948 роки не може прийматись до уваги, так як вказані відомості оформлені на бланках 1950-тих років, як «Дело №2».

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Конвенцією основних прав, держава може обмежити здійснення права на власність. Вона може позбавити особу її майна «в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом». Вона може також «вводити в дію такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів».

Згідно зі ст.137 ЦК УРСР (1963 року) майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Безхазяйне майно, що належало колгоспному двору, надходить у власність колгоспу, на території якого знаходиться це майно, за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою колгоспу. Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніш як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської Ради народних депутатів. Порядок виявлення та обліку безхазяйного майна визначається Міністерством фінансів Української РСР.

Разом з тим, матеріалами справи стверджується, що в порядку, визначеному ст.137 ЦК УРСР (1963 року) рішення щодо будинку ОСОБА_6 не приймалось, оскільки рішення Рибницької сільської ради за №19 29.12.1998 року про передачу в комунальну власність не відповідає положенням вказаної статті, а тому не може прийматись до уваги.

А відтак, враховуючи те, що спірний будинок вибув з володіння ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_5 внаслідок переслідування органами МГБ СРСР та незаконного засудження ОСОБА_6 і ОСОБА_5, однак право власності на вказаний будинок у встановлений законом порядок державою не обмежувалось та не припинялось, слід визнати право позивача на спадкове майно, як спадкоємця після смерті батька - ОСОБА_5, який був спадкоємцем ОСОБА_6.

В зв»язку з викладеним рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення зазначеної позовної вимоги.

Разом з тим, за відсутності правових підстав щодо покладення обов»язку про повернення будинку на підставі ст.388 ЦК України, оскільки спірне майно з володіння ОСОБА_2 не вибувало, в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 квітня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов задоволити частково. Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом а саме: на житловий будинок загальною площею 58,10 кв.м, житловою площею 36,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті батька - ОСОБА_5, який був спадкоємцем ОСОБА_6. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.