Справа №478/1180/16-ц 03.11.2016 03.11.2016 03.11.2016
Провадження №22-ц/784/2376/16
Єдиний унікальний номер 478/1180/16-ц
Категорія 39 Номер провадження 22-ц/784/2376/16

Головуючий у І інстанції Іщенко Х.В.
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого судді Прокопчук Л.М.,

Суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.

За участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_2, на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4 про визнання дій нотаріуса неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 звернулася з позовом до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4, в якому просила визнати неправомірними її дії щодо відмови їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

В обґрунтування позову зазначала, що 15 листопада 1996 року помер її батько ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Авангард» розміром 9,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК №0135526 від 27 лютого 1997 року вказана частка (пай) належить ОСОБА_5

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

30 січня 2015 року постановою нотаріуса ОСОБА_3 відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Однак, позивачка вважає, що строк нею не пропущено, спадщину вона прийняла, що підтверджується наявністю у неї оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) серії МК №0135526 від 27 лютого 1997 року (а.с. 2).

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову (а.с. 35-36).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги (а.с.39-40).

В судовому засіданні апеляційного суду (в режимі відіоконференції) представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач, належно повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не зявилась. Письмових заперечень на скаргу від неї не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_5, який помер 15 листопада 1996 року, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) від 27.02.1997 року відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Авангард» Казанківського району Миколаївської області, розміром 9,33 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вказаний сертифікат був отриманий спадкоємцями 03.07.1997 року. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.02.2015 року в задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_6 та Лагодівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання про прийняття спадщини відмовлено. 30 січня 2015 року приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4 було відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину земельну частку (пай) у звязку з тим, що спадкоємицею пропущено строк на прийняття спадщини, встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що нотаріусом обґрунтовано і на законних підставах відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Підстави для зобовязання нотаріуса вчинити певні дії відсутні.

Однак, з висновками суду погодитись не можна.

Зі справи вбачається, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій була винесена у зв'язку з пропущенням позивачем строку для прийняття спадщини, що встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України (а.с. 8).

З такою підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії погодився і суд, але судом невірно застосовані норми матеріального права.

Зі змісту статей 47, 49 Закону України "Про нотаріат" вбачається, що нотаріус може відмовити у вчиненні нотаріальної дії з підстав, визначених ст. 49 Закону України "Про нотаріат".

Спадкодавець ОСОБА_5, батько позивача, помер 15.11.1996 року (а.с. 3).

Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 р. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК 2003 р. і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 р., спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

В п. 11 зазначеної постанови також розяснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернуто увагу судів на те, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції помилково погодився з підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії, зазначеною в постанові нотаріуса від 30.01.2015 року.

Стосовно доводів позовної заяви та апеляційної скарги щодо того, що позивач фактично вступила в управління спадковим майном, слід зазначити таке.

В силу приписів ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року (яка була чинною на момент відкриття спадщини) доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Як зазначалося вище сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_5 підписаний головою Казанківської РДА 27.02.1997 року, а в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 350 його зареєстровано 03.07.1997 року.

З рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.02.2015 року вбачється, що померлий ОСОБА_5 мав семеро дітей, з яких позивач та її брат ОСОБА_6 живі, а інші померли в різні роки після смерті батька.

Позивач не надала доказів того, що саме вона, у шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 549 ЦК УРСР, з дня відкриття спадщини вчинила дії по фактичному вступу в управління або володіння спадковим майном, тобто отримала зазначений вище сертифікат.

Крім того, з рішення Казанківського районного суду від 26.02.2015 року вбачається, що Лагодівська сільська рада Казанківського району вважає, що саме вона після смерті ОСОБА_5 вступила в управління спадковим майном, а позивач спадщину не прийняла, тобто спірні правовідносини свідчать про наявність спіру про право.

За наведених вище обставин підстав для зобовязання нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право на спадщину немає.

Таким чином, враховуючи вищенаведене слід прийти до висновку про те, що рішення суду з підстав, передбачених п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України слід скасувати, частково задовольнивши апеляційну скаргу, а позовні вимоги в частині визнання дій нотаріуса щодо підстав відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину задовольнити, а в іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4 щодо підстав відмови ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 15 листопада 1996 року, на право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0135526 від 27 лютого 1997 року на імя ОСОБА_5.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді