Справа №576/1201/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сапон О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1795/16 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Рибалки В. Г. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент - банк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент - банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

31 травня 2016 року ПАТ «Акцент - банк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обгрунтовував тим, що 17 червня 2015 року між Банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала споживчий кредит у розмірі 7277,92 грн. зі сплатою 0,12 % на рік строком на 36 місяців. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов договору станом на 11 травня 2016 року утворилась кредитна заборгованість у розмірі 11036 грн. 67 коп., із яких 7275,77 грн. - заборгованість за кредитом, 4,62 грн. - заборгованість за процентами, 2037,84 грн. - заборгованість за комісією, 716,69 - пеня, 500 грн. - штраф, 501,75 грн. - процентна складова. Тому, посилаючись на вказані обставини, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь зазначену кредитну заборгованість.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Акцент - банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. При цьому зазначає, що суд відмовив у позові Банку з формальних міркувань, відповідачем не доведено факт неотримання кредиту, зобов'язання за договором не припиненні, тому позичальник зобов'язаний сплатити заборгованість. Вважає, що позивачем було надано достатньо доказів з яких вбачається, що сторони уклали кредитний договір та ОСОБА_3 отримала кредитні кошти на придбання холодильника та частково здійснювала погашення заборгованості, зокрема, 19 жовтня 2015 року вона сплатила 997 грн..

Заслухавши заперечення відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а тому вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними доказами, що 17 червня 2015 року ОСОБА_3 надано кредит на споживчі цілі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підтвердження заявлених вимог, позивач надав копії кредитного договору від 17 червня 2015 року, яка складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), рахунку на холодильник «Норд» та копію паспорта ОСОБА_3 завірену нею 22 серпня 2013 року (а.с. 5 - 12).

В суді першої інстанції та апеляційному суді відповідачка заперечувала факт укладення кредитного договору від 17 червня 2015 року та отримання кредитних коштів, вказувала, що у 2013 році через магазин «Каприз» вона брала у Банку споживчий кредит на придбання газової плити, а інші договори вона не укладала.

З метою з'ясування обставин справи, судом першої інстанції витребовувались оригінали документів на підставі яких був оформлений кредитний договір від 17 червня 2015 року (а.с. 38), однак Банк запитувані оригінали суду не надав, мотивуючи їх відсутністю (а.с. 41 - 43).

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За нормами ст. 131 ЦПК України обов'язок щодо подання доказів до суду покладається на сторони.

Разом з тим, Банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про видачу 17 червня 2015 року кредитних коштів ОСОБА_3, а тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується наданими копіями документів, зокрема кредитного договору, паспортних даних та розрахунком заборгованості не можна взяти до уваги, оскільки залишились не спростованими належними доказами твердження відповідачки про те, що 17 червня 2015 року вона не укладала договору з Банком, кредитних коштів на придбання холодильнику не отримувала та, що підпис у кредитному договорі не належить їй. Так, з метою з'ясування належності позивачці підпису в договорі, суд витребував у Банку оригінали кредитних документів, проте позивач повідомив про відсутність в установі вказаних доказів, що позбавило суд можливості призначити судово - почеркознавчу експертизу у справі, проти призначення якої відповідачка не заперечувала. Позивач не ставив питання про проведення експертизи з цього приводу ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді.

Доводи апелянта, що відповідачка здійснила платіж у жовтні 2015 року в розмірі 987 грн., не підтвердженні відповідними платіжними документами. Сама відповідачка спростовує факт сплати нею коштів Банку у 2015 році.

На підтвердження своїх доводів у суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 надала докази того, що 18 червня 2015 року вона уклала з ПАТ «Платинум Банк» кредитний договір на купівлю холодильника «Норд» в магазині «Кристал», а не «Каприз». В суді апеляційної інстанції перевірені оригінали кредитного договору та товарного чеку, оглянута сервісна книжка.

Таким чином, заперечення відповідачки про те, що вона не укладала кредитний договір від 17 червня 2015 року на купівлю холодильнику ґрунтуються на наданих нею доказах.

Крім того, відповідачка спростовує факт, що підпис на Заяві Позичальника від 17 червня 2015 року виконаний нею та вважає, що її паспортні дані використані за кредитним договором від 22 серпня 2013 року (а.с. 5, 14), оскільки у 2015 році вона не надавала позивачу паспорт для оформлення кредиту.

Суд правильно врахував обставини справи, вірно визначився в правах та обов'язках сторін, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства «Акцент - банк» відхилити, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -