Справа № 211/2779/15-ц
Провадження № 2/211/222/16
У х в а л а

26 грудня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардіна О.С.

при секретарі Зоріній С.М.

у відсутність учасників процесу

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради та ОСОБА_2, третя особа Комінальне підприємство ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, скасування розпорядження про приватизацію та визнання права на приватизацію,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом, вказавши, що у 1965-66 p.p. її бабусі ОСОБА_3 було розподілено житло на сім'ю у складі трьох чоловік, а саме: на неї, її чоловіка і доньки ОСОБА_4, матері позивачки.

У 1970 року народився її дядько ОСОБА_2. У 1982 році сім'я ОСОБА_3 переїхала до м. Красноармійськ Донецької області, за ордером обміну житла, та мешкали за адресою: АДРЕСА_1. 24 листопада 1984 року народилася позивачка, а у 1986 році народився її брат ОСОБА_5

Після цього у 1989 році вся її родина у складі її бабусі ОСОБА_3, її матері ОСОБА_4, її вітчима ОСОБА_6 та її брата ОСОБА_5 та вона, позивачка, повернулися до м. Кривий Ріг за ордером обміну житла за адресою: АДРЕСА_2. На той час її дядько ОСОБА_2 проходив строкову службу.

Коли виникло питання у реєстрації місця проживання членів сім'ї у вищевказаній квартирі, то її бабуся ОСОБА_3 J1.A., з особистих міркувань, відмовилась надати згоду на реєстрацію проживання ОСОБА_6, а її мати підтримуючи свого чоловіка в силу своєї юридичної необізнаності не розуміючи усіх наслідків свого вчинку, знялась та відмовилась від реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Для вирішення питання щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_4 звернулась за допомогою до своєї бабусі - ОСОБА_7, яка на той час мешкала за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, будинок № 2. Однак. ОСОБА_7 не мала змоги зареєструвати її з чоловіком на своїй житловій площі і в результаті, домовившись із сусідкою їхнє місце проживання було зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично мешкали за адресою: АДРЕСА_3.

У 1996 році стосунки між її мамою та вітчимом погіршились та останній разом із її братом ОСОБА_5 повернулися до міста Красноармійськ Донецької області, в 1996 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано. У цьому ж році ОСОБА_4 зареєструвала своє місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.

У 1991 році повернувся з армії її дядько ОСОБА_2, через деякий час він одружився та переїхав жити до своєї дружини. Згодом вони розлучаються та дядько переїздить мешкати до іншої жінки з якою згодом одружується та продовжує проживати з нею за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Землячки, 13/73.

Таким чином, приблизно з 1992 року по 2013 рік ОСОБА_2 не мешкав за місцем реєстрації АДРЕСА_4 та не приймав участі в утриманні квартири, а саме: у витратах на ремонт; сплаті комунальних послуг.

Наприкінці червня 2013 року вона дізналась, що квартира АДРЕСА_5 приватизована її бабусею її дядьком ОСОБА_2

Однак, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового нду» вона та її мати ОСОБА_4В, будучи зареєстровані у вищевказаній квартирі, повинні були б мати рівні права на квартиру та брати участь у її приватизації. Але ОСОБА_3 не знаючи норм чинного законодавства щодо порядку приватизації та негативних для неї та її матері наслідків, погодилася на те, щоб право власності на вказану квартиру було оформлено лише на неї та ОСОБА_2

У звязку з тим, що їх з матірю ніхто не повідомив про це, вказані обставини позбавили її та її матір конституційного права на отримання у власність квартири у процесі приватизації державного житлового фонду. Позивач вважає, що в результаті неправомірних дій її родичів були порушені також і її права на цю квартиру, як неповнолітньої на той час дитини, оскільки у даній квартири фактично мешкали з 1989 року ОСОБА_3А, ОСОБА_4 та вона, ОСОБА_1

За час проживання у спірній квартирі її мати ОСОБА_4 декілька разів робила ремонт за власні кошти, що збільшило її у вартості, порівняно з вартістю на момент приватизації, а також постійно приймала участь у витратах на квартиру. Фактично її мати та бабуся вели спільне господарство та разом здійснювали фінансові витрати з першого дня проживання у даній квартирі.

Тому позивач просить визнати свідоцтво про право власності на житло № Д 2377 від 13.05.1994 р посвідчене Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комі Криворізької міської ради народних депутатів, виданого згідно з розпорядженням № Д 132 від 06.01.1994 року про передачу у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_6 недійсним, скасувати розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутаті № Д 132 від 06.01.1994 року про видачу свідоцтва про право власності на житло № Д 2377 від 13.05.1994 року, а саме: квартиру АДРЕСА_7 на імя ОСОБА_3: ОСОБА_2 та визнати за нею право на участь у приватизації вказаної квартири (а.с. 3-6).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 заявив клопотання, яке було задоволено судом, про витребування державного нотаріуса Четвертої Криворізької нотаріальної контори ОСОБА_9 інформацію про те, чи видавалось свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, померлої 15 жовтня 2011 року, а також про надання копій усіх документів, що містяться в спадковій справі, яка була заведена після смерті ОСОБА_3

Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (частина четверта статті 10 ЦПК України).

Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Статтею 8 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII встановлено, що довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи надаються нотаріусом протягом десяти робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування у зв'язку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться в провадженні цих органів, з обов'язковим зазначенням номера справи та прикладенням гербової печатки відповідного органу.

Керуючись статтями 137, 210 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

витребувати від державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3, померлої 15 жовтня 2011 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бардін О. С.