Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна про визнання недійсним договору іпотеки та договору купівлі-продажу квартири, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 24.11.2010 року між нею та ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким їй було надано 215 840,00 грн., що за середнім курсом продажу доларів США складає 26 980,00 доларів США. Вказані кошти нею були отримані від ОСОБА_2 Зазначену суму вона зобов'язалася повернути на протязі 12 місяців шляхом повернення коштів у сумі 5 320 грн., еквівалентній 665,00 доларів США до 24 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2010 року по жовтень 2011 року, та сплаті 157 320,00 грн., еквівалентній 19 665,00 доларів США до 24 листопада 2011 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання 24.11.2010 року було укладено та посвідчено нотаріусом договір іпотеки, відповідно до якого вона передала в іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності на підставі договору міни від 14.12.2009 року. ОСОБА_3 вона ніколи не бачила і він не пред'являв ніяких претензій щодо повернення коштів. Згідно заяв, складених відповідно до умов договору позики, вона повернула кошти: 665 доларів США 23.12.2010 року, 665 доларів США 24.01.2011 року, 1 000 доларів США 25.08.2011 року, 5 000 доларів США 25.11.2011 року, 600 доларів США 15.06.2012 року, 3 200 грн. 20.03.2013 року, 4 000 грн. 15.05.2015 року, 4 000 грн. 04.06.2015 року, 1 000 доларів США 20.07.2013 року. На протязі 2014 року вона сплатила більше 200 000 грн. Згідно розписок кошти отримували ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючи в інтересах ОСОБА_3 Таким чином, вона повністю повернула кошти відповідно до Договору позики. На даний час вона та її мати проживають в квартирі АДРЕСА_1, сплачують комунальні послуги. В кінці вересня 2015 року в її квартиру з'явилися невідомі особи та вказали, що квартира перебуває у власності інших осіб та хотіли проникнути в квартиру, у зв'язку з чим вона викликала працівників міліції. Останніми була здійснена перевірка, з якої вона дізналася, що 26.06.2015 року, не зважаючи на те, що нею були повернуті всі кошти за договором позики, відсутні боргові зобов'язання, приватним нотаріусом Анохіною В.М. було посвідчено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, за яким продавцем вказано іпотекодержателя ОСОБА_3, від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_6, а покупцем - ОСОБА_4, від імені якого діяв ОСОБА_5 Вважає, що вказаний договір купівлі-продажу квартири та договір іпотеки є недійсними, оскільки у зв'язку з виконанням основного зобов'язання іпотека припиняється відповідно до ст.17 Закону України "Про іпотеку". Іпотекодержатель та його представники не мали права на продаж квартири, оскільки у відповідності з пунктами 4, 5.2, 5.4.2 договору іпотеки іпотекодержатель не направив їй письмову вимогу щодо невиконання договору, продажу квартири. В порушення п.4.4 договору іпотекодержатель не направив їй письмового повідомлення про звільнення предмета іпотеки. В порушення п.5.4.1 договору іпотеки іпотекодержатель не уклав окремий договір про передачу предмета іпотеки. Крім цього, в порушення ст.18 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель не повідомив її та не провів опис предмета іпотеки. В порушення ст.35 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель та приватний нотаріус Анохіна В.М. не направили їй (іпотекодавцю) письмову вимогу про усунення порушення щодо вимог зобов'язання. Ціна об'єкта продажу (предмета іпотеки) не обговорювалася та не узгоджувалася між нею та іпотекодержателем, що є порушенням ст.38 Закону України "Про іпотеку". Іпотекодержатель в порушення вимог закону самостійно провів оцінку майна (квартири) на рівні нижчому за звичайні ціни і дане майно не оглядалося ні іпотекодержателем, ні оцінювачем. В звіті про оцінку в графі "мета оцінки" зазначено, що визначення вартості об'єкту для оподаткування та нарахування сплати обов'язкових платежів. Тобто, приховані цілі оцінки майна. В порушення статей 41, 42, 43 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець не здійснив виконавчий напис, та не було проведено прилюдних торгів. В статті 38 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель мав направити їй за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмове повідомлення про намір, чого не було зроблено. У зв'язку з викладеним, звернулася до суду з даним позовом та просила визнати недійсними договір іпотеки квартири від 24.11.2010 року та договір купівлі-продажу квартири від 26.06.2015 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав викладені в позовній заяві обгрунтування, підстави, уточнені позовні вимоги, які просив задовольнити в повному обсязі. Також просив врахувати наданий до справи в письмовому вигляді виступ в дебатах. Зустрічний позов просив залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив виселити ОСОБА_1 та інших осіб з квартири АДРЕСА_1, власником якої він є згідно договору купівлі-продажу від 26.06.2015 року. Свої вимоги обгрунтував тим, що ОСОБА_1, незважаючи на його неодноразові вимоги, відмовляється звільнити квартиру, до цього часу продовжує в ній проживати, безпідставно користуючись майном, яке їй вже не належить, вселила до квартири сторонніх осіб і даним порушує його права як власника даного житла. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що позов є безпідставний, необгрунтований, оспорювані договори є чинні, відповідають вимогам законодавства, всі дії щодо реалізації квартири відбувалися відповідно до умов договорів та законодавства. Договір іпотеки укладався та підписувався сторонами, його умови не суперечать законодавству і були погоджені сторонами. Просив врахувати надані письмові заперечення. Їх зустрічний позов вважає обгрунтованим та просив його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи сповіщалися належним чином - відповідно до норм ЦПК України, заяв про неможливість з'явитися до суду або про розгляд справи у їх відсутності не подавали.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення на позов та заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М. в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі.

Вислухавши пояснення представника позивача та одночасно відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, представника відповідача та одночасно позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги основного позову та зустрічного позову не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що 24.11.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3, від імені якого діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності відповідач ОСОБА_2, було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошей, за яким позивачу ОСОБА_1 було передано 215 840,00 грн., що за середнім курсом продажу доларів США складає 26 980,00 доларів США, на строк до 24.11.2011 року. Вказану суму позивач ОСОБА_1 згідно п.1 договору зобов'язалася повернути на протязі 12 місяців шляхом повернення коштів у сумі 5 320 грн., еквівалентній 665,00 доларів США до 24 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2010 року по жовтень 2011 року, а останню суму - 157 320,00 грн., еквівалентну 19 665,00 доларів США, до 24 листопада 2011 року. В п.1 договору позики зазначено, що у разі зміни курсу валют сума повернення повинна рівнятися сумі в гривні, еквівалентній 26 980 доларів США, за обмінним курсом комерційними банками але не менше курсу валют на Українському міжбанківському ринку.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором позики грошей 24.11.2010 року між цими ж сторонами було укладено та посвідчено нотаріусом і договір іпотеки, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 передала в іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності на підставі договору міни від 14.12.2009 року.

Укладення договору позики грошей та договору іпотеки квартири, їх підписання, отримання вказаної суми грошових коштів позивач не оспорює.

В суді встановлено та підтверджено наданими до справи розписками, що позивач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів у сумах та строках, визначених договором позики, порушила і порушення почалися з лютого місяця 2011 року. В загальному згідно розписок позивач ОСОБА_1 повернула за період з 2010 року по даний час 8 330,35 доларів США, а саме: 23.12.2010 року - 665 доларів США, 24.01.2011 року - 665 доларів США, 25.08.2011 року - 1 000 доларів США, 25.11.2011 року - 5 000 доларів США, 15.06.2012 року - 600 доларів США, 20.03.2013 року - 3 200 грн. (що на дату повернення становило 400,35 доларів США).

Викладене свідчить про те, що до встановленого в договорі позики строку повернення грошових коштів - 24.11.2011 року, позивач ОСОБА_1 повернула лише 2 330 доларів США при зобов'язанні повернути до вказаного строку суму 26 980,00 доларів США. По даний час, враховуючи повернуті позивачем ОСОБА_1 суми, заборгованість є в розмірі 18 946 доларів США.

Відповідно до ст.ст.1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Посилання сторони позивача на те, що позивачем була повернута вся сума позики (частково кошти поверталися без оформлення розписок) судом не може бути прийнято до уваги, так як ці твердження є бездоказові.

В пункті 7 договору позики зазначено, що у разі неповернення позичальником позичених грошей до визначеного в договорі строку або пропущення однієї з виплат, позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України.

Згідно п. 5.3 договору іпотеки квартири у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за основним договором, сторони домовилися про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України "Про іпотеку", та/або шляхом вчинення виконавчого напису. В п.5.4.2. зазначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на підставі договору купівлі-продажу в рахунок виконання зобов'язань. Цим іпотекодавець надає іпотекодержателю повноваження здійснювати від імені іпотекодавця всі без виключення/обмеження дії, що передбаченні чинним законодавством України та необхідні та/або будуть необхідними для цілей продажу предмету іпотеки третім особам, зокрема: право представляти інтереси іпотекодавця, укладати (договори), отримувати та подавати заяви, документи, розписуватися та інше. Сторони встановили, що іпотекодержатель зобов'язаний за 30 календарних днів до укладання такого договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця про свій намір укласти такий договір.

З матеріалів, наданих приватним нотаріусом Анохіною В.М., якою було посвідчено договір купівлі-продажу квартири (предмету іпотеки) в порядку ст.38 Закону України "Про іпотеку", слідує, що всі вимоги вказаної статті, договору іпотеки були виконані в повному обсязі. Так, 14.05.2015 року вказаним нотаріусом на підставі заяви представника іпотекодержателя було складено повідомлення на ім'я позивача, в якому зазначено, що у разі несплати нею заборгованості за договором позики іпотекодержателем буде звернуто стягнення на передане в іпотеку майно шляхом продажу належної їй квартири третій особі. Вказане повідомлення було направлено позивачу 15.05.2015 року за адресою АДРЕСА_2, що підтверджено документами пошти. Той факт, що повідомлення не було отримане позивачем, про що зазначає сторона позивача як підставу до свого позову, судом не може бути прийнятий до уваги. Так, згідно наявної у справі інформації вказана кореспонденція не була вручена ОСОБА_1, була повернута нотаріусу. Однак, при цьому враховується, що саме направлення повідомлення було, як передбачено умовами договору та законодавством. Крім цього, повідомлення направлялося на адресу ОСОБА_1, вказану в договорі позики та у відповідності до п.9 цього договору, в якому зазначено, що позичальник (ОСОБА_1) згодна з тим, що будь-яка кореспонденція має надсилатися на її ім'я на адресу її мешкання, вказану в договорі, така кореспонденція має вважатися отриманою нею в день надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою.

Викладене вище, дає підстави для висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтовані, безпідставні. Спірний договір іпотеки квартири укладений, погоджений, підписаний сторонами, в тому числі - ОСОБА_1 Умови даного договору не суперечать вимогам законодавства України і жодних підстав для визнання його недійсним не встановлено. Спірний договір купівлі-продажу квартири також складений у відповідності до вимог законодавства України, в тому числі - статті 38 Закону України "Про іпотеку". При укладенні даного договору були дотримані всі умови, вимоги. Договір іпотеки (п.5.4.2) передбачає, що ціну продажу предмета іпотеки встановлюють за згодою між сторонами або на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності. По даній справі встановлено, що оцінка предмета іпотеки зроблена суб'єктом оціночної діяльності, повноваження якого підтверджені відповідними документами. Посилання сторони позивача ОСОБА_1 на те, що оцінка здійснювалася без огляду квартири, що в звіті про оцінку в графі "мета оцінки" зазначено "визначення вартості об'єкту для оподаткування та нарахування сплати обов'язкових платежів" не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Крім цього, стороною позивача не було надано жодного доказу на невідповідність, спростування визначеної оцінки предмета іпотеки.

Не може бути прийнято до уваги і посилання сторони позивача ОСОБА_1 на те, що реалізація предмета іпотеки є незаконною так як згідно умов договору іпотеки, Закону України "Про іпотеку" (ст.ст.41, 42, 43) не було здійснено виконавчий напис, не було проведено прилюдних торгів, - оскільки вказаний порядок реалізації іпотечного майна є одним із видів, визначених законодавством України і право вибору порядку задоволення вимог по поверненню позики є лише у позикодавця.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Частиною 2 ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Зазначені стороною позивача підстави законодавства до позовних вимог - ст.205 (форма правочину), 229 (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки), (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману), 231 (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом насильства), 233 (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини) - є такими, що не відповідають самим обгрунтуванням позовних вимог, поясненням сторони позивача ОСОБА_1, та не підтверджені жодним доказом.

Аналізуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що по даній справі відсутні будь-які докази, підстави для визнання спірних договорів недійсними.

Стосовно зустрічного позову про виселення ОСОБА_1 з квартири суд приходить до наступного.

Згідно договору купівлі-продажу від 26.06.2015 року ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3. Свою позовну вимогу ОСОБА_4 обгрунтував тим, що ОСОБА_1, незважаючи на його неодноразові вимоги, відмовляється звільнити квартиру, до цього часу продовжує в ній проживати, безпідставно користуючись майном, яке їй вже не належить, вселила до квартири сторонніх осіб і даним порушує його права як власника даного житла.

Відповідно до ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

По даній справі стороною відповідача ОСОБА_4 (позивача по зустрічному позову) не було надано доказу того, що ним чи іпотекодержателем направлялася ОСОБА_1 письмова вимога добровільно звільнити житло. Крім цього, з матеріалів справи слідує, що в спірній квартирі ніхто не зареєстрований. ОСОБА_1 має інше місце проживання, що вказано в договорах позики та іпотеки, і за адресою іншого місця проживання їй направлялося повідомлення про продаж спірної квартири. Доказів того, що ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі суду не було надано.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_4 придбавши спірну квартиру, має право на захист свого права власності, в тому числі і щодо виселення з належної йому квартири сторонніх осіб, однак на даний час ним не було вчинено дій, які є необхідними перед зверненням до суду з таким позовом, та не надано доказів про проживання ОСОБА_1 та/чи інших осіб в спірній квартирі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.203, 215, 611, 627, 1046, 1049 ЦК України, ст.109 ЖК України, Законом України "Про іпотеку", ст.ст.60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна про визнання недійсним договору іпотеки та договору купівлі-продажу квартири - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: