Провадження № 2/161/4460/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за

позовом Дочірнього підприємства «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що відповідач ОСОБА_2 перебував з позивачем у трудових відносинах працював на посаді директора. 10.10.2008 року між ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ПП «Айслаг» був укладений договір № 267/48 на поставку нафтопродуктів. З моменту свого підписання вказаний договір для позивача мав кабальний характер. Надалі до вказаного договору укладалися додаткові угоди. На виконання протоколу балансової комісії ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з розгляду фінансово-господарського стану дочірніх підприємств за 2012 рок від 07.02.2013 року № 4 ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» була підготовлена додаткова угода № 2 від 26.03.2013 року до договору про виключення з договору пунктів 5.2, 5.3, 5.4 розділу 5 «Порядок розрахунків» щодо товарного кредиту. Однак, на наступний день відповідачем, як директором ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», була підписана та скріплена печаткою інша додаткова угода № 3 від 27.03.2013 року, якою було анульовано прийнятні для ДП умови майнової відповідальності, передбачені попередніми додатковими угодами. Так, п. 8.3 угоди № 1 від 08.04.2011 року викладено у новій редакції, передбачено в ньому сплату покупцем у випадку прострочення виконання грошового зобовязання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплату 60 % річних від простроченої суми, виключивши із вказаної додаткової угоди п.п. 8.4, 8.5 щодо припинення та обмеження відповідальності покупця. Додатковою угодою від 28.11.2013 року було змінено термін дії договору поставки від 10.10.2008 року встановлено термін дії до 31.03.2016 року. З огляду на укладення відповідачем 27.03.2013 року додаткової угоди № 3, з ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» судовими рішеннями на користь ПП «Айслаг» були стягнуті суми відповідальності за невиконання грошового зобовязання в загальному розмірі 2622050,44 грн. Такими діями відповідача позивачу були завдані додаткові витрати, які повинні бути відшкодовані за рахунок останнього на підставі ст.ст. 22, 1166 ЦК України. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» грошові кошти в розмірі 1825921,04 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Також представник позивача суду пояснив, що додаткові витрати позивачу відповідач завдав своїм неналежним виконанням трудових обовязків при підписанні додаткової угоди № 3 від 27.03.2013 року підписуючи цю угоду він не перевірив чи зміст всіх її примірників є ідентичним. Позивач вважає, що правовою підставою відшкодування завданої ОСОБА_2 шкоди є саме ст. 1166 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, суду пояснив, що дійсно він працював на підприємстві позивача на посаді директора. Додаткову угоду № 3 від 27.03.2013 року він не підписував, з цього приводу він звертався до правоохоронних органів з відповідною заявою про шахрайські дії з боку посадових осіб ПП «Айслаг». Проте, до теперішнього часу кримінальне провадження за його заявою не порушено. Вважає, що у випадку належного виконання ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» своїх договірних зобовязань перед ПП «Айслаг» позивач би не ніс додаткові витрати. Просить у задоволення позову відмовити у зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 позов не визнав, суду надав пояснення аналогічні до викладених у письмових запереченнях проти позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебував з ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у трудових відносинах працював на посаді директора в період з 08.08.2008 року до 20.11.2013 року (а.с. 5,11).

10.10.2008 року між ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ПП «Айслаг» був укладений договір № 267/48 на поставку нафтопродуктів (а.с. 12-13).

В подальшому 08.04.2011 року, 26.03.2013 року та 27.03.2013 року до вказаного договору поставки нафтопродуктів між ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ПП «Айслаг» були укладені додаткові угоди №№ 1, 2, 3 відповідно (а.с. 14-16), які є невідємною частиною договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 року.

На день розгляду даної справи судом договір поставки № 267/48 від 10.10.2008 року з додатковими угодами до нього в судовому порядку не оспорений.

Рішенням господарського суду від 14.10.2014 року, ухваленому за позовом ПП «Айслаг» до ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», з останнього було стягнуто заборгованість за договором доставки № 267/48 від 10.10.2008 року в сумі 2532907,12 грн. з яких: 1391157,11 грн. основний борг, 1119343,55 грн. 60 % річних, 22406,46 грн. пеня, 51106,27 грн. витрати, повязані з оплатою судового збору (а.с. 18-23). Дане рішення суду набрало законної сили (а.с. 24-29).

Рішенням господарського суду від 23.02.2016 року, ухваленому за позовом ПП «Айслаг» до ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», з останнього було стягнуто заборгованість за договором доставки № 267/48 від 10.10.2008 року в сумі 1429194,16 грн. з яких: 802678 грн. 60 % річних, 626515,56 грн. інфляційні втрати, 21437,91 грн. витрати, повязані з оплатою судового збору (а.с. 30-31). Дане рішення суду набрало законної сили (а.с. 32-37).

В своїй позовній заяві позивач ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» фактично ставить питання про стягнення з ОСОБА_2 на його користь сум стягнутих з позивача на підставі вищевказаних рішень Господарського суду Волинської області штрафних санкцій.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Посилання позивача на ст. 1166 ЦК України, як на правову підставу стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної шкоди, суд вважає помилковим, оскільки даною статтею врегульовано відшкодування матеріальної шкода особою, яка не перебуває в договірних правовідносинах із особою, якій завдано шкоду, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цією особами обов'язків за договором, тобто породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Суд вважає, що в даному випадку при вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди, завданої при виконанні трудових обовязків, слід керуватися нормами трудового права, зокрема ст.ст. 130, 134, 135-3, 136 Кодексу законів про працю України.

Зміст ч.1 ст.11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2 ст.11 цього Кодексу).

При цьому, згідно зі ст.119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги.

Звернувшись до суду з даним позовом ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» поставило питання про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків на підставі ст.1166 ЦК України.

Судом відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України вживалися заходи щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та здійсненню сторонами їхніх прав, зокрема, щодо уточнення правових підстав позову, на що позивачем було подано «Пояснення до заперечень на позовну заяву» від 23.12.2016 року, в яких зазначено, що ОСОБА_2 повинен нести відповідальність за спричинену товариству шкоду саме на підставі ст.1166 ЦК України.

Оскільки передбачені вказаною нормою підстави відповідальності особи за шкоду застосовуються при наявності спору в деліктних зобов'язаннях, а спір по даній справі виник з трудових правовідносин, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ч. 1 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як слідує з розяснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ДП «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» слід відмовити у звязку з їх необгрунтованністю.

На підставі ст.ст. 22, 257, 267, 1166 ЦК України, ст. 130 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «Волинській облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_5