УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви і до закінчення навчання.

Мотивувала вимоги тим, що до 16 січня 2008 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільних дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, (на користь якого стягуються аліменти) та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з ОСОБА_4 та є студентом першого курсу історичного факультету Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки. Навчається за денною формою. Строк навчання складає 4 роки. Позивач вказувала, що син знаходиться на її повному матеріальному утриманні та в зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги від батька (на навчання, проживання, проїзд). Відповідач є працездатним, отримує щомісячний прибуток, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання сина.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/9 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 березня 2016 року і до закінчення навчання - 30 червня 2019 року при умові продовження ним навчання, проте не більше, як до досягнення 23 років. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони у справі до 16 січня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). Від шлюбу мають спільних дітей, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с. 2). ОСОБА_6 досяг повноліття та є студентом першого курсу історичного факультету Східноєвропейського національного університету ім. Лесі Українки, що розташований у м. Луцьку. Навчається за денною формою, однак за місцем навчання не зареєстрований та в гуртожитку не проживає. Строк навчання складає 4 роки - з 1 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року (а.с. 5). ОСОБА_5 є працездатним, військовослужбовцем (військовим прокурором), за місцем служби щомісячно отримує грошове забезпечення, має певні захворювання, пов'язані з отриманим під час проходження служби пораненням (а.с. 29).

Відповідач надає допомогу непрацездатній матері, яка має тяжке захворювання та потребує лікування (а.с.31-32). За рішенням суду ОСОБА_5 сплачує аліменти на користь позивача на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що відповідач може приймати участь в матеріальному утриманні сина, тому обґрунтовано враховуючи встановлені обставини визначив розмір такого утримання в 1/9 частині всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 березня 2016 року і до закінчення навчання - 30 червня 2019 року при умові продовження ним навчання, проте не більше, як до досягнення 23 років.

При цьому судами, вірно зауважено, що задоволення вимог ОСОБА_4 з врахуванням сплати відповідачем аліментів на користь позивача на утримання іншої неповнолітньої дитини сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки заробітку призведе до стягнення з ОСОБА_5 понад 50 % заробітку, що не допускається законом.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська