УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Дьоміної О.О., Демяносова М. В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» (далі ДП «КБ «Артилерійське озброєння»), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь 68 830 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 3 тис. грн моральної шкоди та борг по заробітній платі в розмірі 68 грн 83 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 послався на те, що він працював у відповідача на посаді начальника юридичного відділу, згідно з наказом № 278/к від 02 липня 2012 року про прийняття на посаду до ДП «КБ «Артилерійське озброєння». Наказом № 225/к від 31 травня 2013 року звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

На момент звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату в розмірі 68 грн 83 коп., яка не була виплачена і на момент звернення до суду.

Крім того, при звільненні відповідач не провів з ним розрахунку в строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Порушенням трудових прав, відповідач завдав позивачу моральних страждань, які тісно пов'язані з матеріальними, оскільки місяцями не виплачував зарплату.

Виходячи з цього, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «КБ «Артилерійське озброєння» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі у сумі 68 грн 83 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 68 830 грн.

Стягнуто з ДП «КБ «Артилерійське озброєння» судовий збір у сумі 1 033 грн 50 коп. в дохід Держави.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «КБ «Артилерійське озброєння» просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року і ухвалити у справі нове судове рішення, або змінити рішення суду, не передаючи справи на новий судовий розгляд, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи позов в частині вимог про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати (68 грн 83 коп.) та середньої заробітної плати позивача за час затримки проведення розрахунку при звільненні (68 830 грн, з урахуванням суми позову в цій частині), суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з наступного.

Наказом № 225/к від 31 травня 2013 року ОСОБА_4 був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а. с. 7, 9).

На момент звільнення відповідач розрахунку з позивачем в строки, визначені ст. 116 КЗпП України, не провів, а саме недоплаченою залишилася сума у розмірі 68 грн 83 коп. (а. с. 19).

Дані обставини сторони в судовому засіданні підтвердили.

Вбачається, що спору між сторонами з приводу належних до виплати сум не існує, однак представником відповідача заперечено вину підприємства у невиплаті заборгованої суми.

Разом з тим, районним судом встановлена вина власника (відповідача) щодо несвоєчасної виплати працівникові (позивачеві) відповідних грошових сум при звільненні. Слід зазначити, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування таких встановлених судом обставин справи.

На підставі наведеного та, керуючись ст. ст. 116, 117 КЗпП України, районний суд визнав позов у вказаній вище частині доведеним та обґрунтованим і його задовольнив.

При цьому, судом було також встановлено, що загальний середній заробіток за весь час затримки розрахунку позивача складає 207 567 грн 64 коп. з розрахунку: 668 робочих дня затримки проведення розрахунку х 310 грн 73 коп. середньоденного заробітку позивача = 207 567 грн 64 коп. Оскільки позивач просив у позові стягнути лише 68 830 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку, то суд задовольнив позов у цій частині в межах заявлених відповідних вимог на суму 68 830 грн.

Відмовляючи в позові в частині вимог про відшкодування моральних збитків, районний суд керувався ст. 237-1 КЗпП України і виходив з безпідставності позову в цій частині.

Частиною 2 ст. 337 ЦПК України передбачено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо факту невиплати усіх грошових сум при звільнені відповідачем позивачеві, вини відповідача у цьому, як наслідок, обґрунтованості та доведеності задоволених судами позовних вимог

Правові підстави для скасування оспорюваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, які ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відсутні, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.О. Дьоміна

М.В.Демяносов,

О.М.Ситнік