Справа № 487/4828/16-ц
Провадження № 2/487/2431/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свою позицію позивачка мотивує тим, що 02 лютого 2016 року позивач уклав із відповідачем договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 509000 гривень, що на день укладення договору складало еквівалент 20000 доларів США, з умовою повернення до третього травня 2016 року у сумі, еквівалентній 20000 доларів США, зі сплатою процентів за користування грошовими коштами у розмірі 5 відсотків річних. Договір укладено у письмовій формі. Умовами цього договору також передбачено, що місцем повернення боргу має бути фактичне місце проживання позикодавця (позивач по цій справі), а саме за адресою: місто Миколаїв, вулиця Даля, будинок 48. Також умовами вищевказаного договору позики передбачено, що якщо відповідачем не буде здійснено розрахунку у встановлений строк, то позивач має вимагати повернення заборгованості з урахуванням 5 % річних (відсотки за користування позикою)+ інфляційні витрати за весь час прострочки платежу до дня звернення до суду + 5% річних від простроченої суми. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом не вдалося. Відповідач відмовився повертати борг згідно укладеного між сторонами договору позики коштів, мотивуючи це відсутністю вільних коштів.

В судове засідання позивач та його представник не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши на підтримку позовних вимог.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши на часткове визнання позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 02 лютого 2016 року позивач уклав із відповідачем договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 509000 гривень, що на день укладення договору складало еквівалент 20000 доларів США, з умовою повернення до третього травня 2016 року у сумі, еквівалентній 20000 доларів США, зі сплатою процентів за користування грошовими коштами у розмірі 5 відсотків річних.

Договір укладено у письмовій формі.

Умовами цього договору також передбачено, що місцем повернення боргу має бути тактичне місце проживання позикодавця, а саме за адресою: місто Миколаїв, вулиця Даля, будинок 48. Дане житлове приміщення знаходиться у позивача в оренді, що підтверджується договором оренди житлового приміщення.

Також умовами вищевказаного договору позики передбачено, що якщо відповідачем не буде здійснено розрахунку у встановлений строк, то позивач має вимагати повернення заборгованості з урахуванням 5 % річних (відсотки за користування позикою) + інфляційні витрати за весь час прострочки платежу до дня звернення до суду + 5% річних від простроченої суми.

По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув. Врегулювати спір мирним шляхом не вдалося. Відповідач відмовився повертати борг згідно укладеного між сторонами договору позики коштів.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України).

Отже, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язанні встановлений строк цього виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до вимог ст. 625 ч. 1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Таким чином, позивачем доведено, а доводи прийнято судом, що відповідач прострочив виконання зобов'язання, а тому заявлені вимоги про стягнення заборгованості за договором позики від 02 лютого 2016 року у сумі 532600 гривень 00 копійок, 5% річних в якості відсотків за користування позикою у сумі 17729 гривень 00 копійок, 5% річних від простроченої суми заборгованості у сумі 8828 гривень 03 копійок, грошових коштів з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 21372 гривень 43 копійки підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5806,00 грн. судових витрат із сплати судового збору, що понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02 лютого 2016 року у сумі 532600 гривень 00 копійок, 5% річних в якості відсотків за користування позикою у сумі 17729 гривень 00 копійок, 5% річних від простроченої суми заборгованості у сумі 8828 гривень 03 копійок, грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 21372 гривень 43 копійки, а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 580529 гривень 46 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені при зверненні до суду витрати зі сплати судового збору у розмірі 5806 гривень.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з моменту проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і в порядку, передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя Д.Г. Нікітін