АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/7137/16 Головуючий 1 інст. Гайдук Л.П.
Категорія: про стягнення аліментів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

21 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та в подальшому збільшив позовні вимоги. Просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача до досягнення дітьми повноліття.

В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають трьох малолітніх дітей - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 При розгляді справи в Апеляційному суді Харківської області встановлено, що дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично проживає з ним та відповідач ОСОБА_5 з 16 березня 2015 року не приймає участі в її вихованні та ухиляється від обов»язку щодо утримання дитини. Окрім того, відповідач не приймає участі у фінансовій підтримці своїх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6, у зв»язку з чим він звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач позовні вимоги не визнала та зазначила, що дві доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 мешкають з нею та знаходяться на її утриманні, доньку ОСОБА_7 позивач вивіз без її дозволу та не дозволяє з нею бачитися. Хоча остання за рішенням суду повинна проживати з матір»ю. Оскільки у них неприязні стосунки з відповідачем останній неправомірно утримує дитину у себе за місцем мешкання, вивозив її на тривалі періоди до Вірменії, перешкоджає будь-якому спілкуванню.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує на те, що неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні, відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість.

Вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_5 від сплати аліментів в порядку ст.188 СК України немає.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_9 з 16 березня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів суду належними доказами, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача ОСОБА_5, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останньої від їх сплати.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5, суд першої інстанції виходив з того, що остання за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 6 серпня 2015 року залишена проживати з матір»ю ОСОБА_5, однак як встановлено в судовому засіданні, без згоди матері відповідача ОСОБА_5, позивач забрав дитину з дитячого садку та вивіз до Вірменії, де остання перебувала тривалий час.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є батьками трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року визначено місце проживання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 із матір»ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9 із батьком ОСОБА_3 за адресою: м. Харків, вул. Дербентська, буд. 93-А.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 червня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року змінено в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_7.

Визначено місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9 разом із матір»ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.08.2015 року, яким було змінено рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.11.2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 були стягнуті аліменти на утримання дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 08 квітня 2014 року щомісячно до 15 березня 2015 року, потім стягувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до її повноліття.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується поясненнями сторін та свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в суді першої інстанції, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично проживає з батьком та знаходиться на його утриманні з вересня 2015 року. З цього ж часу дочка ОСОБА_9 із батьком не проживає.

ОСОБА_5 є особою працездатного віку, документів про наявність будь-яких захворювань суду не надано. Згідно копії довідки про доходи № 183 від 30.09.2014 року, займає посаду артиста балету у ДП «ХНАТОБ» та отримує заробітну плату в розмірі приблизно 6600 грн. в місяць.

Має на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач примусово утримує малолітню ОСОБА_7 у себе. Із заявами до правоохоронних органів про порушення кримінальної справи з цього приводу ОСОБА_5 не зверталась.

Відповідно до копії заяви, долученої до матеріалів справи, ОСОБА_5 надала згоду на тимчасові поїздки за кордон до Російської Федерації та АРК, Вірменії, Грузії і назад до міста Харкова, Україна ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 у супроводі їх батька ОСОБА_3 в період з 21 квітня 2016 року до 01 жовтня 2017 року.

Частиною 1 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитинию, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров»я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Взаємний зв»язок вищевказаних норм права свідчить про те, що діти сторін мають рівні права на утримання від своїх батьків.

Оскільки обов»язок утримувати дитину покладається в рівній мірі на обох батьків, тому знаходження на утриманні ОСОБА_5 двох дітей - ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не є підставою для звільнення останньої від обов»язку брати участь в утриманні малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає з батьком. Вказані обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої ОСОБА_7 в порядку ст. 182 СК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3про те, що неповнолітня ОСОБА_6 проживає разом з ним та знаходяться на його утриманні не знайшли свого підтвердження та спростовуються поясненнями самої ОСОБА_6, яка в суді першої інстанції пояснила, що вона мешкала у батька, однак оскільки не бажала з ним більше проживати, то восени 2015 року повернулась до матері та проживає з нею постійно.

Оскільки ОСОБА_6 фактично проживає з матір»ю, ОСОБА_5, підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_6 немає.

Виходячи з наведеного та вимог ст. 192 СК України, коллегія суддів вважає, що рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 вересня 2016 року ухвалено з порушенням норм матеріального права та при неповному з»ясуванні обставин справи, тому відповідно до ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 вересня 2016 року змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ухвалити нове рішення в цій частині.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_10, і.н. НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11, і.н. НОМЕР_2, на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в цій частині допустити до негайного виконання в сумі платежа за один місяць.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: