Рішення

Іменем України

15 вересня 2016 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської

області в складі:

головуючого судді Малярчука В.В.,

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2, третя особа: ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа: ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації, у якому просить стягнутиз ОСОБА_2 в користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 13452 грн. 82 коп. страхового відшкодування в порядку регресу за договором добровільного страхування транспортного засобу та судові витрати, посилаючись на мотиви викладені ним у позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивачаПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» позов підтримав повністю та просить його задовольнити.

ВідповідачОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні його позову, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Представник третьої особи: ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи але не повідомив суд про причини своєї неявки.

Суд, дослідивши подані докази, встановив наступне:

03 липня 2011 року о 13 год. 30 хв., громадянин ОСОБА_2 в м. Тернопіль по вул. Обїзна, керуючи транспортним засобом марки, «Кіа», н.з. ВО 1755 АК, порушив вимоги пункту 13.1, 12.1, 2.3.б, 15 ПДР України, а саме: не дотримавшись безпечної швидкості та дистанції, не справився з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем марки «Опель Astra», номерний знак НОМЕР_1, який знаходився під керуванням водія ОСОБА_3 та належить ПІІ «ВІп-Рент».

Постановою № 3-792/11 від 23 серпня 2011 року Теребовлянського районного суду Тернопільської області у справі про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно довідки про обставини ДТП від 13 липня 2011 року автомобіль марки «Опель Астра», номерний знак НОМЕР_1 отримав наступні механічні пошкодження: задня права частина центральна частина, задняя ліва частина.

Згідно довідки ремонтна калькуляція БМ-0022 від 19 липня 2011 року вартість ремонту після ДТП автомобіля марки «Опель Астра», номерний знак НОМЕР_1, становить 63309 грн. 42 коп.

01 лютого 2010 року між ОСОБА_4 акціонернерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та ПІІ «ВІП-Рент» в особі директора ОСОБА_5 було укладено договір № 28-0101-5780-1406 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами.

Судом встановлено, що власником автомобіля НОМЕР_2, є ПІІ «ВІП-Рент» (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії ААС № 658717), на момент ДТП керував автомобілем «Опель Astra», номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_3 на відповідній правовій підставі.

23 грудня 2011 року ПІІ «ВІП-Рент» власник автомобіля НОМЕР_4 звернувся до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. На підставі договору страхування та страхового акту № ДККА-8827 та розрахунку суми страхового відшкодування,

Позивач на виконання умов договору страхування, на підставі страхового акту № ДККА-8827 та розрахунку суми страхового відшкодування, перерахував на рахунок визначений страхувальником суму у розмірі 62942 (шістдесят дві тисячі девятсот сорок дві) грн. 82 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 9903 від 12 жовтня 2011 року та платіжним дорученням № 9904 від 12 жовтня 2011 року.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник передає свої права страховику і приймає на себе зобов?язання сприяти останньому в здійсненні його суброгаційних прав. Страхувальник передає свої права на добровільній основі. При цьому права вимоги передаються в тім же обсязі, в якому вони могли б бути здійснені самим страхувальником.

У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Тому, якщо страхове відшкодування лише частково погашає спричинені потерпілому збитки, то до заподіювача шкоди є можливість предявлення двох вимог: перша вимога страховика в розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування, друга вимога потерпілого в розмірі тієї частини завданої шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням. Заподіювач шкоди може висувати проти страховика лише ті вимоги (заперечення), які він має до потерпілої особи.

При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. Таким чином, розмір страхового відшкодування має визначатися за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування. Якщо розрахунок здійснювався за іншими правилами, ніж зазначено в договорі страхування, то при визначенні розміру вимоги страховика, який підлягає задоволенню, до заподіювача шкоди із суми, виплаченої страховиком страхувальнику, виключається виплата, не передбачена договором.

Відповідно до п. 1,2 ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно страхового акту № ДККА-8827 та розрахунку суми страхового відшкодування, ОСОБА_4 акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» перерахувало частину страхового відшкодування в розмірі 62942 грн. 82 коп. Бровари моторс ТОВ та другу частину страхового відшкодування в розмірі 2500 грн. 00 коп. - ПІІ «ВІП-Рент». Тобто відшкодувала страхова компанія суму 62942 грн. 82 коп. і в тому числі суму 50500 грн. передбачену договором № 28-0101-5780-1406.

Відповідно до п. 16, 17 ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

За таких обставин позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» мало право на стягнення з відповідача 13452 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації.

Однак, 14 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду заявою про застосування строків позовної давності та просить застосувати загальну позовну давність тривалістю у три роки, та відмовити позивачу з цих підстав у позові.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно розяснень, що міститься у п.27 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов'язання перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику.

Відповідна правова позиція міститься у висновку ВСУ щодо застосування вказаних норм права (постанова від 02 грудня 2015 року справа № 6-895цс15).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 360 7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Так, строк дії для суброгації по даній справі розпочався 03 липня 2011 року, а закінчився 03липня 2013 року, тобто, вже 03 липня 2011 року розпочався строк позовної давності, який закінчився 03липня 2013 року. До вказаного періоду представник ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» не звертався до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а звернувся до суду 07 серпня 2015 року з позовною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, тобто після спливу строку встановленої законом позовної давності.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про застосування при вирішенні вказаного позову про право зворотної вимоги страховика в порядку регресу, так як воно не ґрунтується на законі.

Також, суд вважає, що представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» не наведено аргументів, які б переконливо доводили безпідставність тверджень відповідача ОСОБА_2 про пропуск строку позовної давності позивачем ОСОБА_1 акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» при зверненні до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації.

Суд критично оцінює твердження представника позивача про те, що у разі застосування судом до вказаних правовідносин терміну «регресу» позовна давність строком три роки для звернення до суду у позивача не минула.

Так, беручи до уваги хибне тлумачення представника позивача про вказане ним право зворотної вимоги страховика в порядку регресу, строк обчислення позовної давності обчислювався б з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 12 жовтня 2011 року, хоча, і у цьому випадку позивачем пропущено строк позовної давності.

Таким чином враховуючи вище наведене у задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2, третя особа: ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації слід відмовити, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 174, 179, 360-7 ЦПК України, ст. 990, 993 ЦК України, ст.ст. 9, 27 Закону України «Про страхування», п.27 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2, третя особа: ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації відмовити, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В. МАЛЯРЧУК