Справа: 164/592/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2016 року. ОСОБА_1.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

при секретарі Матвійчук Н.В.,

з участю:

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника третьої особи Маневицької селищної ради ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом і вселення, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, Маневицька селищна рада про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 05 грудня 2011 року між нею та ОСОБА_3 було розірвано шлюб. Під час шлюбу вони проживали та були зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1, співвласниками якої є відповідачі. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, які зареєстровані у спірній квартирі. Вже понад рік позивач з дітьми з вини ОСОБА_3 позбавлена можливості користуватися вказаною квартирою, оскільки останній після розірвання шлюбу та поділу майна змінив замок до вхідних дітей і розпочав ремонт, який до цього часу не завершений. Вважає, що ОСОБА_3 розпочав ремонт з метою створити умови, щоб позивач там не проживала і не могла звернутися до суду з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України. Зазначила, що вказану обставину підтвердив ОСОБА_3 та його ОСОБА_2 під час дачі пояснень в судовому засіданні, в якості свідків, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. На сьогоднішній день деякі речі позивача ще знаходяться у спірній квартирі. Оскільки ОСОБА_3 вчиняє дії щодо позбавлення позивача права користування вказаним житлом, просила усунути перешкоди у користуванні квартирою № 12 по вул. Незалежності, 7, в смт. Маневичі, шляхом вселення.

23 травня 2016 року відповідачем ОСОБА_5 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, Маневицька селищна рада Волинської області, в якій просив визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою № 12 по вул. Незалежності, 7, в смт. Маневичі Волинської області; зобовязати Маневицьку селищну раду Волинської області зняти ОСОБА_7 з реєстрації по вул. Незалежності, 7/12, в смт. Маневичі Волинської області.

Позивач ОСОБА_7, її представник ОСОБА_9, кожен зокрема, в судове засідання не зявилися, проте подали до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, заявлені вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 відмовити.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, кожен зокрема, вимоги зустрічної позовної заяви підтримали, просили задовольнити. В задоволенні первісного позову просили відмовити за його безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_10 селищної ради ОСОБА_6 первісний позов підтримав в частині усунення перешкод в користуванні житлом, а також щодо зустрічного позову просив відмовити у задоволенні в частині зняття з реєстрації ОСОБА_7 зі спірного житла.

Відповідач ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_9 в судове засідання не зявилися, хоча про місце та час розгляду справи належним чином були повідомлені. Від ОСОБА_7 до суду надійшли письмові пояснення із клопотанням про розгляд справи у її відсутності та у відсутності її представника. Просила первісний позов задовольнити повністю, у задоволенні зустрічного відмовити.

Заслухавши пояснення відповідачів за первісним позовом, кожного зокрема, представника третьої особи Маневицької селищної ради, суд приходить висновку до відмову в задоволенні первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно абзацу третього ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 150, 155 цього Кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Судом установлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, під час якого в них народилося двоє дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 На даний час шлюб розірвано.

Згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Маневицьке РС УДМС України у Волинській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення, квартира АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 4 січня 2000 року, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім»ї: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 (а.с. 6-7).

На даний час свою частку у спірному житлі ОСОБА_3 подарував матері - ОСОБА_4, що підтверджується відповідним договором дарування від 21 січня 2016 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна по вул. Незалежності, 7/12, в смт. Маневичі Волинської області.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм діє підстави для висновку про те, що право членів сім»ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім»ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім»ї.

А тому суд приходить висновку, що відсутність права власності на спірне житло у ОСОБА_3 унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, та є підставою для задоволення вимог ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право на користування житлом.

Посилання ОСОБА_7 на безпідставність звернення з зустрічним позовом ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації, на думку суду, суперечить вимогам ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Також суд, з огляду на зміст ст. 64 ЖК України, не приймає до уваги твердження ОСОБА_7, що вона на момент розгляду справи є членом сім»ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4, колишніх свекра та свекрухи.

Із обґрунтування позову ОСОБА_7 та наданих нею письмових пояснень установлено, що спірне житло вона добровільно залишила після розірвання шлюбу із ОСОБА_3, і з цього часу ним не користувалася, витрати з оплати комунальних послуг та іншого утримання не несла.

Належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_7 залишила житло вимушено, про наявність її речей за адресою вул. Незалежності, 7/12, в смт. Маневичі Волинської області, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, стороною позивача за первісним позовом не надано.

Разом з тим, акти обстеження умов проживання від 6 травня 2014 року, 4 червня 2014 року, 10 липня 2014 року, 7 серпня 2014 року, 18 вересня 2014 року, 17 червня 2016 року свідчить про відсутність позивача у спірному житлі понад рік.

Розпорядженням Маневицької РДА Волинської області від 18 березня 2016 року надано дозвіл ОСОБА_3 на зняття з реєстрації за адресою: смт. Маневичі, вул. Незалежності, 7/12, своїх дітей: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, та реєстрації їх адресою: смт. Маневичі, вул. Козацька (Червоноармійська), 29а (а.с. 101).

Як вбачається із довідки №141 Маневицької селищної ради від 23 червня 2016 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_5 (Червоноармійська), 29а, а тому права неповнолітніх не порушені.

Беручи до уваги вимоги ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якої однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, суд приходить висновку, що позов ОСОБА_5 в частині зобов»язання Маневицької селищної ради зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_7 є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 30, 60, 88, 210, 215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 9, 150, 155, 156 ЖК України, ст. ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом і вселення, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, Маневицька селищна рада про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації, - задовольнити частково. Визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою №12 в будинку №7 по вулиці Незалежності в смт. Маневичі Маневицького району.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 551 гривню 10 копійок судового збору.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Маневицького районного суду ОСОБА_13