У Х В А Л А

10 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюк В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним,

встановила:

Рішенням Малинського районного суду Житормирської області від 17 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада 2015 року, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 задоволено частково, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі, у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

До Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якій заявники порушують питання про скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року та направлення справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 1046, 1047, 1049 ЦК України, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року, від 18 січня 2012 року, від 29 квітня 2015 року та постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15 і від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що між сторонами виникли боргові правовідносини з договору позики, що підтверджується укладеним між сторонами нотаріально посвідченим договором позики та розписками, відповідачі не довели, що договір позики був укладений під впливом тяжких обставин, а тому відповідачі зобов'язані повернути отримані в борг кошти на підставі статей 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2012 року, від 16 липня 2014 року та від 29 квітня 2015 року, на які посилається заявник, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, суд касаційної інстанції, направляючи справи на новий розгляд, зазначив, що судами не було встановлено справжню природу правовідносин, які виникли між сторонами та не з'ясовано фактичних обставин щодо написання боргової розписки.

Отже зі змісту наведених судових рішень та судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки у справах встановлено різні фактичні обставини.

Крім того, постановою Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15 скасовані рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що розписка, яка була надана на підтвердження факту укладення договору, не містила умов отримання позичальником коштів в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 суд, направляючи справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, вказав, що суд апеляційної інстанції не врахував, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За таких обставин, наведені заявником судові рішення не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Отже, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук