Категорія 27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Луценка В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника апелянтки, позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 банку «Брокбізнесбанк» ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за по-зовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_4 банку «Брокбізнесбанк»

про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони на відчу-

ження іпотечного майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

27 травня 2016 року ОСОБА_6 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 банку ( далі - АБ ) «Брокбізнес-банк» за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_7 про визнання припиненим іпотеч-ного договору, зняття заборони на відчуження іпотечного майна ( а. с. 2-7 ). Ви-моги обгрунтовані тим, що 05 червня 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 168 S-79/08 на суму 300 тисяч гривень. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобовя-зань позивачка в той же день уклала з банком договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. В Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна було внесено заборону на відчуження цієї іпотечної нерухомості. У червні 2012 року ОСОБА_6 зверталася у За-мостянський районний суд м. Вінниці з позовом до Хмельницької філії АТ «Брокбізнесбанк», ОСОБА_7 про припинення іпотечного договору на під-ставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки до неї як майнового по-ручителя банк не предявив вимоги протягом шести місяців від дня настання строку основного зобовязання. Тоді банк звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки у звязку з невико-нанням ОСОБА_7 основного зобовязання по кредитному договору в ці-лому або частині. По результатах розгляду цього спору Апеляційним судом Вінницької області 04 вересня 2012 року було ухвалене рішення, що набрало законної сили з моменту проголошення, яким апеляційна скарга банку задово-лена частково, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18 липня 2012 року у цивільній справі № 206/4015/2012 скасоване в частині задоволення позову ОСОБА_6, ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні її ви-моги про визнання припиненим іпотечного договору. В решті рішення суду першої інстанції залишене без змін. Посилаючись на використання банком сво-го права на дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки та відмову су-дом у такій його вимозі через недотримання іпотекодержателем норм розділу 5 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_6 стверджувала про наявність за-конних підстав для визнання припиненим зобовязання за іпотечним договором від 05 червня 2008 року і просила її позов задоволити у повному обсязі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року ( а. с. 109-112 ) у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено, судові ви-трати віднесені на її рахунок.

Не погоджуючись з ухваленим 24 жовтня 2016 року рішенням у справі, ОСОБА_8 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення ска- сувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Апе-лянтка вважає оскаржуване рішення суду незаконним, неправомірним з огляду на неповне зясування судом всіх фактичних обставин, ненадання їм належної правової оцінки, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невід-повідність висновку суду дійсним обставинам ( а. с. 115-120 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і обгрунтова-ність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду при-йшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно з нормами статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтвер-джуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне зя-сування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд зазначив, що між сто-ронами у справі виникли і мають місце правовідносини у сфері договірних зо-бовязань. У відповідності з частиною першою статті 575, статтею 559 ЦК України, статтями 1, 17 Закону України «Про іпотеку» суд зробив висновок, що доводи позовної заяви свідчать про відсутність підстав застосування положень стосовно припинення поруки, визначених статтею 559 ЦК України, до відно-син, які виникають у звязку із застосуванням такого виду забезпечення зобов-язань як іпотека. Оскільки іпотекою забезпечується виключно дійсне зобовя-зання, то її припинення можливе лише у випадку припинення або недійсності самого зобовязання, яке забезпечене іпотекою.

Частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до його припинення або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Суд керувався правовим висновком Верховного Суду України, зробленим 16 жовтня 2012 року у справі № 3-45гс12, де зазначено, що іпотека є самостій-ним видом забезпечення виконання зобовязання. На відносини майнової пору-ки норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою, що регулюється нормами параграфа 6 глави 49 ЦК України та Законом України від 05 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку».

Суд першої інстанції підкреслив, що Апеляційним судом Вінницької області у рішенні від 04 вересня 2012 року у справі № 206/4015/2012 за позовом ОСОБА_2 до Хмельницької філії АБ «Брокбізнесбанк», ОСОБА_7 про при-пинення іпотечного договору, за зустрічним позовом АТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_6 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зроблений висновок про відсутність підстав, зазначених у статті 17 За-кону України «Про іпотеку», для припинення оспорюваного і в цій справі іпо- течного договору. При цьому суд послався на частину третю статті 61 ЦПК України на доведення безпідставності позову ОСОБА_6 про припинення укладеного нею 05 червня 2008 року з АБ «Брокбізнесбанк» іпотечного догово-ру.

З висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні від 24 жовтня 2016 року, слід погодитися, оскільки вони є вірними, такими, що відповідають нормам чинного законодавства України.

Оскаржуючи це рішення суду першої інстанції, ОСОБА_6 посилається на пропуск кредитором ( банком ) строку позовної давності для стягнення з по-зичальника ОСОБА_7 кредитного боргу, а значить, на її думку, сплинув і строк позовної давності відносно вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Останній платіж у повернення кредитних коштів здійснений ОСОБА_9 03 вересня 2008 року, що підтверджує її позицію у цій справі.

Однак, слід підкреслити, що на даний час вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, не заявлено.

Згідно з нормами статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиня-ється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпо- течного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення ( втрати ) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених законом. У пункті 6.2. іпотечного договору зазначені наступні передбачені чинним законо-давством та цим договором підстави його припинення: припинення дії кредит-ного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до норм чинного законо-давства України, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпоте-ки, визнання цього договору недійсним, знищення ( втрати ) предмета іпотеки, якщо іпотекодавець не відновив його.

Апелянткою як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі не наведено жод-них законних підстав для припинення укладеного 05 червня 2008 року між нею та АБ «Брокбізнесбанк» іпотечного договору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 23 Постанови Пленуму від 30 березня 2012 року № 5 «Про прак-тику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснив, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають враховувати наступне. Відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Згідно статті 546 ЦК України застава ( іпотека ) та порука є різними видами забезпечення, тому нор-ми, які регулюють поруку ( статті 553 - 599 ЦК України ), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає пе-ред заставо/іпотекодерждателем за виконання боржником основного зобовя-зання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області у справі № 206/4015/2012 за позовом ОСОБА_6 до Хмельницької філії АБ «Брокбізнесбанк», ОСОБА_7 про припинення іпо-течного договору, за зустрічним позовом АБ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_6 за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні ОСОБА_10 ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлена відсутність підстав, визначених статтею 17 Закону України «Про іпотеку», для припинення оспорюваного в даний час іпотечного договору, тому при вирішенні цього спору суд зобовязаний керуватися части-ною третьою статті 61 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою 3 статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухва-лив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних ли-ше формальних міркувань.

Вирішуючи по суті даний спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не помилився у визначенні дійсних правовідносин, що склали-ся між сторонами у справі, застосував ті норми матеріального права, що регу-люють ці правовідносини, не порушив норм процесуального права. Суд ухва-лив рішення, виходячи з доводів і заперечень сторін, з врахуванням принципу їх змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення судова колегія не знаходить.

Доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_6 безпідставні і виснов-ків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: