АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/1706/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1701/К/16 Бардін О.С.
Категорія № 46 (І) Доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

Іменем України

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Митрофанової Л.В., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Масловою К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради - Березуцької Ніни Іванівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_5 та представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, треті особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року позивач ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з даним позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 та зняти їх із реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 посилався на те, що він є основним квартиронаймачем житлового приміщення по АДРЕСА_1, на підставі ордеру №5 від 29.09.2010р. На даний час у вказаній квартирі проживає він один, хоча зареєстровані, крім нього, також його колишня дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З вересня 2010 року

відповідачі за вказаною адресою не проживають та не користується житлом без поважних причин.

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до ОСОБА_6 з позовом, в якому просила суд визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 зазначила, що з 2007 року по 2012р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 29 вересня 2010 року її колишньому чоловік ОСОБА_6, на підставі ордеру №5 від 29.09.2010 року, було надано в користування житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 добровільно виїхав з вищевказаної квартири, забравши свої особисті речі, а з лютого 2014 року ОСОБА_6 взагалі не з'являється за зареєстрованим місцем свого проживання та не сплачує комунальні послуги.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 січня 2016 року справи об'єднані в одне провадження.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 липня 2016 року відмовлено, як в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, так і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання ОСОБА_5 такою, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 та зняття останньої з реєстраційного обліку, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, представник позивача зазначає, що судом не досліджено письмові докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_5 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_6

Крім того, посилається на те, що ОСОБА_5 неправомірно вселила до спірної квартири своїх батьків.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

На думку апелянта, судом не враховано те, шо з 15 вересня 2012 року позивач ОСОБА_6 добровільно виїхав з квартири по АДРЕСА_1, переїхавши до своїх батьків, а з лютого 2014 року взагалі не мешкає та не з'являється за місцем його реєстрації.

Крім того, ОСОБА_5 посилається на те, що судом не надано належної оцінки доказам по справі, а саме: акту про не проживання ОСОБА_6 за місцем його реєстрації більше 6-ти місяців без поважних причин, акту про проживання ОСОБА_5 разом з неповнолітнім сином в спірній квартирі, квитанціям про сплату комунальних послуг.

Також, вважає, що судом не враховано те, що в ухвалі Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 липня 2014 року про призначення судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6, а також у висновку Органу опіки та піклування виконкому Жовтневої у місті ради від 10.10.2014 року місцем проживання ОСОБА_6 зазначено адресу: АДРЕСА_6.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та апеляційна скарга відповідача ОСОБА_5 підлягають відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_6 та відповідач по справі ОСОБА_5 з вересня 2007 року по 15 травня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 66).

Відповідно до ордеру № 5, виданого на підставі рішення Довгинцівської районної у місті ради № 480 від 15.09.2010 року, позивач ОСОБА_6 отримав двокімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно з довідкою КП «Послуга» від 20.02.2014 р. у зазначеній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_6, його колишня дружина - відповідач ОСОБА_5 та їх син ОСОБА_7 (а.с.6).

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_6 посилався на те, що відповідач ОСОБА_5 з сином ОСОБА_7 не мешкає у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, у зв'язку з чим втратила право користування нею.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 вказувала на те, що ОСОБА_6 не мешкає у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, у зв'язку з чим втратив право користування нею.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до неповнолітнього сина ОСОБА_7 не оскаржено, тому, у відповідності до положень ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів не вдається до обговорення цієї частини рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6та ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Положеннями ст. 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст.47 Конституції України, ч. 4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше, як на підставі і в порядку, передбачених законом.

Положеннями частин 1 та 2 статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до абз.1 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо). При цьому вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює , у зв`язку з чим зазначене питання вирішується судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно із ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивач та відповідач ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надали належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Натомість, як убачається із матеріалів справи, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2012 року позов ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту, вселення, зняття з реєстрації та виселення задоволено частково, та вселено ОСОБА_5 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_7 у квартиру АДРЕСА_1, (а.с. 33-34).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2012 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2012 року в частині відмови у виселенні ОСОБА_9, ОСОБА_10 та зняття з реєстрації ОСОБА_9 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Виселено ОСОБА_9, ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1 без надання другого житлового приміщення та знято з реєстрації ОСОБА_9 за вказаною адресою (а.с. 35-36).

Як убачається з рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 жовтня 2014 р., яким визначено участь позивача по даній справі ОСОБА_6, як батька у вихованні сина ОСОБА_7, ОСОБА_5 чинила перешкоди ОСОБА_6 в спілкуванні з їх спільним сином ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 109-111.)

Крім того, у матеріалах справи наявний обвинувальний акт за обвинуваченням позивача по даній справі ОСОБА_6, згідно з яким 15 вересня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 останнім були нанесені середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_5 (а.с. 56-57).

У зв'язку із чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сторонами по справі не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач ОСОБА_6 не користується житловим приміщення понад строк, установлений законом, без поважних причин, а також про те, що відповідач ОСОБА_5 не мешкає у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, оскільки з матеріалів справи убачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки.

Акт про непроживання відповідача ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 від 21 лютого 2014 р., складений мешканцями квартир АДРЕСА_1 згідно з яким відповідач ОСОБА_5 разом із сином ОСОБА_7 не проживають у вказаній квартирі з 29 вересня 2010 року (а.с. 7), не приймається до уваги колегією суддів, оскільки він не узгоджується з матеріалами справи.

Висновок Органу опіки та піклування виконкому Жовтневої у місті ради від 10.10.2014 року, згідно з яким місцем проживання ОСОБА_6 зазначено адресу: АДРЕСА_6, Акт про не проживання ОСОБА_6 за місцем його реєстрації більше 6-ти місяців без поважних причин, квитанції про сплату комунальних послуг ОСОБА_5, на які ОСОБА_5 посилається як на доказ не проживання позивача ОСОБА_6 у квартирі, не можуть бути взятим до уваги колегією суддів, оскільки є свідченням того, що позивач був позбавлений можливості користуватись спірною квартирою з огляду на те, що сторони розірвали шлюб через неможливість подальшого його збереження та мають неприязні стосунки.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторонами про справі не надано належних доказів на підтвердження факту не проживання сторін у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 щодо не проживання позивача ОСОБА_6 в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, не можуть бути взятими до уваги, оскільки вони не спростовують висновок суду про відсутність правових підстав для визнання позивача ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст.. 71, 72 ЖК України.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_6 щодо неврахування судом того, що відповідач ОСОБА_5 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_7 мешкає за адресою: АДРЕСА_6, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Зважаючи на викладене, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_5 та представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий А.П.Барильська

Судді: Л.В.Митрофанова

Л.В.Михайлів