У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначення місця проживання дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини ОСОБА_6 у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення із позовом, до досягнення дитиною повноліття; зобов'язати відповідача сплачувати 50 % від вартості придбання дитині необхідного одягу, шкільного приладдя, спортивного інвентарю, а також 50 % вартості освітніх, санаторно-курортних, лікувальних заходів, туристичного відпочинку дитини в Україні та за її межами; зобов'язати відповідача надавати всі необхідні дозволи для виїзду на відпочинок за межі України та надання документів для оформлення дитині закордонного паспорту.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року вказаний позов було об'єднано з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, у якому позивач просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із нею.

На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_5 зазначала, що у період з 2003 по 2010 роки вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від оплати витрат на утримання дитини, всі витрати на навчання, харчування, одяг, відпочинок та розвиток дитини вона несе самостійно. Крім того, дитина постійно проживає разом з нею та її чоловіком, який також опікується дитиною, у комфортабельній квартирі, де створені усі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, у той час, як у відповідача відсутні належні умови для проживання дитини та її виховання.

Враховуючи наведене, просила позов задовольнити.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся із указаним вище зустрічним позовом до ОСОБА_3 у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов'язати ОСОБА_7 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити періодичність побачень його з сином, місце та час їхнього спілкування з можливістю спільного відпочинку, а саме: регулярні побачення кожної першої суботи місяця та кожної третьої неділі місяця, весь день за адресою: АДРЕСА_2, спільний відпочинок: осінні та весняні канікули по 6 днів з можливістю виїзду на відпочинок в межах України (інші міста окрім Харкова) та за кордон, а також літні канікули по 10 днів з можливістю виїзду на відпочинок в межах України (інші міста окрім Харкова) та за кордон.

Зустрічний позов ОСОБА_4 обґрунтував тим, що він проживає окремо від дитини, працює та має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, має бажання брати участь у вихованні та утриманні дитини. Але мати дитини не надає йому можливості бачитися із сином у зручний для нього час, перешкоджає у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Також зазначає, що проживає та працює в іншому місті, має обмежений час для безпосереднього спілкування з сином лише у вихідні, неробочі та святкові дні.

Враховуючи наведене, просив зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 9 червня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_8

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_4 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання побачень кожної першої суботи місяця та кожної третьої неділі місяця з 08.00 години до 22.00 години, визначивши місце зустрічі за адресою: АДРЕСА_2, а також осінні та весняні канікули по 6 календарних днів та літні канікули по 10 календарних днів щороку з можливістю виїзду на відпочинок в межах України.

Ухвалено перші дві зустрічі батька ОСОБА_4 з малолітнім сином ОСОБА_6 проводити у присутності матері ОСОБА_3

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення способу участі ОСОБА_4 у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6

Визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6 шляхом надання побачень кожної першої суботи місяця та кожної третьої неділі місяця з 10.00 години до 18.00 години за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1, з можливістю відвідування місць дитячого відпочинку в межах м. Харкова.

Визначено можливість спільного відпочинку з дитиною в осінні та весняні канікули по 3 календарних дні та літні канікули по 10 календарних днів щороку з можливістю виїзду на відпочинок в межах України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4, виходив із того, що наявні підстави для стягнення аліментів на утримання дитини та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька, визначення часу та місця побачень. Відмовляючи у задоволенні вимог про визначення додаткових витрат на утримання дитини у твердій грошовій сумі, суд виходив із того, що відсутні розрахунки додаткових витрат на майбутній період та будь-які докази на його підтвердження. Не надано доказів на підтвердження наявності перешкод з боку ОСОБА_4 у наданні ОСОБА_9 дозволів та документів на оформлення проїзного документа. Відхиляючи висновок органу опіки та піклування Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 1 грудня 2015 року № 622, суд виходив із того, що пояснення ОСОБА_4 до уваги не брали, висновок не забезпечує справедливого балансу прав сторін на приватне спілкування з дитиною, не містить інформації про забезпечення органом опіки та піклування відповідного права надати свої пояснення. Оскільки між сторонами наявні неприязнені стосунки, тому суд дійшов висновку про те, що зустрічі ОСОБА_4 із дитиною за місцем постійного проживання дитини, тобто фактично під контролем ОСОБА_3, не будуть сприяти довірливій атмосфері між батьком та сином. Крім того, дитина постійно проживає з матір'ю, яка має необмежені можливості для приватного спілкування з дитиною без участі відповідача, а тому визначив участь батька ОСОБА_4 у вихованні та вільному спілкуванні з сином шляхом надання побачень кожної першої суботи місяця та кожної третьої неділі місяця.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення районного суду в частині визначення способу участі ОСОБА_4 у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6, з урахуванням інтересів сторін, з метою забезпечення балансу їх прав, виходив із того, що дитина проживає у квартирі, де йому виділено дві кімнати, створено для нього належні житлово- побутові умови для всебічного розвитку, позитивний мікроклімат в сім'ї, а тому, враховуючи вік дитини, такі побачення дитини з батьком слід визначати за місцем проживання дитини з можливістю відвідування місць дитячого відпочинку в межах м. Харкова.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини.

Сторони розірвали шлюб 6 липня 2010 року, після розірвання якого 8 серпня 2014 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_10, а 19 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_11

Після розлучення дитина залишилася проживати з матір'ю ОСОБА_8

Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 1 грудня 2015 року № 622 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, разом з матір'ю ОСОБА_8 та встановити порядок участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши час: перша, третя субота місяця з 10.00 до 18.00 та друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 18.00, за місцем постійного проживання дитини, за згодою малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із копією довідки від 28 серпня 2015 року № 20-25/3632, виданої Управлінням кадрів Апарату Верховної Ради України, відповідач ОСОБА_4 з 27 листопада 2014 року працює народним депутатом України, а з 4 грудня 2014 року на посаді секретаря Комітету Верховної Ради України з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Саме тому ст. 157 СК України покладає на того з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язання брати участь у її вихованні та надає право на особисте спілкування з нею.

За відсутності згоди між батьками щодо участі у вихованні дитини того з них, хто проживає окремо, і у разі виникнення спору один із батьків може звернутися до органу опіки і піклування для вирішення питання. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Визначаючи способи участі одного з батьків у вихованні, суд може залишити або змінити той порядок, який було встановлено органом опіки і піклування.

При визначенні порядку спілкування та участі у вихованні батьком (матір'ю) з дитиною суд бере до уваги вік дитини, стан її здоров'я, прихильність до кожного з батьків і інші обставини, здатні вплинути на фізичне й психічне здоров'я дитини, на її моральний розвиток.

В окремих випадках, якщо це відповідає інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи, виклавши мотиви ухваленого рішення.

Зокрема, присутність іншої особи при побаченнях може бути обумовлена необхідністю запобігання шкідливого впливу на моральний розвиток дитини, попередження застосування насильства до дитини, самочинній зміні її місця проживання чи перебування тощо.

Частиною 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, враховуючи інтереси дитини.

Визначений судом першої інстанції спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з дитиною не зашкодить інтересам дитини, оскільки відповідатиме можливості дитині в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток.

На вказані обставини суд апеляційної інстанції уваги не звернув, відповідної оцінки не надав, не врахував, що висновок органу опіки та піклування не є обов'язковим, носить рекомендаційний характер та оцінюються у сукупності з усіма належними й допустимими доказами у справі.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК будь-яких обставин, які б свідчили про необхідність присутності матері при побаченнях батька з дитиною, не встановив, мотивів зміни рішення суду першої інстанції не навів, не встановив і не зазначив у рішенні, у чому полягає порушення судом першої інстанції встановленого порядку дослідження доказів або в дослідженні яких доказів було неправомірно відмовлено; не визначився з тим, яку ж норму матеріального права суд неправильно застосував.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2016 року скасувати, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик