Справа № 2-2792/11
Провадження №2р/200/26/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Шевцової Т.В.

при секретарі Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська заяву позивача про розяснення рішення суду від 27.12.2013 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету і Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та переобладнанні приміщення, де третьою особою на стороні відповідачів сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до матеріалів цивільної справи, ОСОБА_1 було предявлено вимоги про визнання права власності на нерухоме майно та переобладнанні приміщення.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнано за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право володіння і користування у жилому будинку під літ. А-1 в натурі квартирою три загальною площею 41 м2 та жилою площею 25,7 м2, яка складається з коридору 3-1 площею 4,1 м2, вітальні 3-2 площею 15,8 м2, жилої кімнати 3-3 площею 9,9 м2, кухні 3-4 площею 7,1 м2, санвузлу 3-5 площею 1,9 м2, тамбуру 3-I площею 2,2 м2; а так само в натурі господарською будівлею під літ. Р площею 13,9 м2, залишивши у загальному користуванні вбиральню під літ. "И", побутові споруди №№ 1-3, мостіння І, ІІ та в жилому будинку під літ. А-1 ? коридору 2-1 площею 7,5 м2 і ? коридору 2-2 площею 2,5 м2, що разом відповідає 15/100 частці ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності на домоволодіння на вулиці Короленка, 69, у місті Дніпропетровськ, в решті позову відмовлено.

15 листопада 2016 року до суду надійшла заява позивача про розяснення рішення суду від 27.12.2013 року, відповідно якої позивач просить розяснити, яким чином поновлено її право, оскільки вимоги нею були предявлені про визнання права власності, а суд визнав за нею право володіння та користування.

Відповідно до ст.221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд зазначає, що предметом спору в даній справі було право власності на побудований сарай під літ. Р і на переплановану квартиру загальною площею 41 м2 під №3 в жилому будинку з переобладнаними жилими і допоміжними приміщеннями коридору 3-1 площею 4,1 м2, вітальні 3-2 площею 15,8 м2, кухні 3-4 площею 7,1 м2, санвузолу 3-5 площею 1,9 м2, тамбуру 3-I площею 2,2 м2, жилої кімнати 3-3 площею 9,9 м2, у складі домоволодіння в м.Дніпропетровську на вулиці Короленка, 69.

При цьому, рішенням суду від 27.12.2013 року встановлено, що позивач, успадкувавши частину будинку, вправі користуватися нею згідно з ст. 150 ЖК УРСР зі зміною наданої їй в натурі квартири на правах співвласника за ст.ст. 358, 383 ЦК України, що провадилась з необхідним переобладнанням і переплануванням в установленому порядку у відповідності з ст. 152 ЖК УРСР, однак за відсутності документів щодо змін в складі спірного обєкту нерухомості та державної реєстрації таких змін, заперечення виконавчим органом міськради дійсних прав позивача щодо землекористування, право власності позивачем не набуто та захисту не підлягає.

У звязку з цим, судом було визнано за позивачем право володіння та користування на спірний обєкт нерухомості, без визнання за нею права власності, що унеможливлює розпорядження таким обєктом.

При цьому, такий спосіб захисту права позивача як визнання права володіння та користування не тягне за собою порушення виконавчого провадження, що полягає у примусовому виконанні рішення суду.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст.335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Виникнення права власності на новостворений обєкт нерухомості на підставі судового рішення нормою статті 331 ЦК України не передбачено.

Враховуючи, що рішення суду примусовому виконанню не підлягає, на думку суду є зрозумілим, оскільки судом зроблено висновок про часткове задоволення позову та визначено спосіб захисту порушеного права, у задоволенні заяви позивача про розяснення рішення суду, яка не містить поміж іншого, обставин незрозумілості судового рішення, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.221 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В заяві позивача про розяснення рішення суду від 27.12.2013 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету і Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та переобладнанні приміщення, де третьою особою на стороні відповідачів сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя Т.В.Шевцова