У х в а л а

іменем україни

29 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дьоміної О.О., Демяносова М. В., Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальність «ЕкономКомфорт» про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та стягнення коштів, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 4 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 травня 2015 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальність «ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ «ЕкономКомфорт») було укладено договори № 04376 та № 04376/15. Згідно з 5 п.п. 1.1 договору № 04376/15 від 28 травня 2015 року одна сторона - адміністратор за згодою іншої сторони - учасника зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до договору, в тому числі: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

Відповідно до змісту вказаного договору послуга, яку за умовами даного договору мало бути йому надано, за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (п. 3 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом даного Договору здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Вказана діяльність підпадає під визначення п. 1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 9 жовтня 2012 року № 1676, згідно з яким адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Водночас відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Таким чином, вказана діяльність могла здійснюватися відповідачем лише після одержання ліцензії. Проте, такої ліцензії товариство не отримувало. Просить визнати недійсними договори як такі, що вчинені юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від

4 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року, позов ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання недійсними договорів та повернення сплачених коштів задоволено частково.

Визнано недійсними договори № 04376 та № 04376/15 від 28 травня

2015 року, укладені між ОСОБА_4 та ТОВ «ЕкономКомфорт» в особі ОСОБА_5

Стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_4

14 850 грн, сплачених за договорами № 04376 та № 04376/15 від 28 травня

2015 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ТОВ «ЕкономКомфорт» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (норма частини 2 статті 324 ЦПК України).

Положеннями частини 1 статті 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Законом України від 2 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з п. 1.5 зазначених Ліцензійних умов фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Отже, послуга, яку за умовами укладених між сторонами договорів, мало надавати ТОВ «Економкомфорт» за своє суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, що потребує відповідної ліцензії.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшов вірного про часткове задоволення позову, оскільки у відповідача був відсутній дозвіл (ліцензія) на здійснення відповідного виду діяльності (надання фінансової послуги) відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому оскаржувані договори є недійсними з підстав, передбачених ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст 227 ЦК України. Також суди правильно застосували наслідки недійсності правочинів, встановлені ч. 1 ст. 216 ЦПК України.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись частиною 3 статті 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 4 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.О. Дьоміна
М. В. Демяносов
А.В. Маляренко