Номер провадження: 22-ц/785/6193/16
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Томашевській В.К.,

за участю: представника позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника відповідача, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» - Баліцької Ю.С., представника третіх осіб, Фонду соціальної допомоги імені доктора Ф.П. Гааза, Приватного акціонерного товариства «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд», - Цирфи Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» - Гаджиєва Сергія Олександровича, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Фонд соціальної допомоги імені доктора Ф.П. Гааза, Приватне акціонерне товариство «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права вкладника за договорами банківського вкладу,

в с т а н о в и л а:

01 вересня 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з вказаним позовом, який уточнили 16 січня 2016 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що 19 грудня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд», який є благодійною організацією, та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» був укладений договір банківського вкладу №370/13 («Стандарт+») з виплатою 20% річних на строк один рік, за яким Банк прийняв грошові кошти в розмірі 210 000 грн. 26 грудня 2013 року було укладено додаткову угоду на збільшення банківського вкладу на 18 000 грн., а 18 грудня 2014 року - про продовження строку до 18 березня 2015 року. 27 січня 2015 року Приватне акціонерне товариство «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» з метою рятування благодійних внесків Фонду уклало з ними, членами Фонду ОСОБА_3, інвалідом І групи, та ОСОБА_4, інвалідом ІІ групи, договори про заміну кредитору (відступлення права вимоги), за якими вони набули право вимоги у Банку: по 114000 грн. кожна. Листом №29 від 27 березня 2015 року вони повідомили Банк про уступку права вимоги, який Банк залишив без відповіді. За таких підстав вони з 27 січня 2015 року набули право вкладників за договором банківського вкладу.

19 грудня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» був укладений договір банківського вкладу №369/13 («Стандарт+») з виплатою 20% річних на строк один рік, за яким Банк прийняв грошові кошти в розмірі 1 230 000 грн. Одночасно між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» був укладений договір банківського вкладу №371/13(«Стандарт+») з виплатою 20% річних на строк один рік, за яким Банк прийняв грошові кошти в розмірі 130 000 грн. До моменту спливу строку договору №371/13 в депозиті залишилось 20 000 грн. За даними Банку по договору №369/13 (сума вкладу 1 230 000 грн.) нараховані проценти в сумі 24 263,11 грн., по договору № 371/13 (сума вкладу 130 000 грн., остаток на 18 грудня 2014 року - 20 000 грн.) - 384 ,63 грн. 11 січня 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та ними був укладений, договори про заміну кредитору (відступлення права вимоги), за якими вони набули право вимоги у Банку процентів: по договору №369/13 (сума вкладу 1 230 000 грн.) з ОСОБА_3 на суму 24 263,11 грн., по договору №371/13 (сума вкладу 20000 грн.) з ОСОБА_4 на суму 384,63 грн. Всього право на вклад та проценти за вказаними договорами банківського вкладу мають ОСОБА_3 на 138263,11 грн., ОСОБА_4 на 114384,63 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 3,8, 41, 46, 48, 55, Конституції України, ст. 3, 6, 16, 328, 509, 512-517, 1058 ЦК України, позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 остаточно просили суд визнати за ними право вкладників з 27 січня 2015 року на підставі договорів про заміну кредитора по договору банківського вкладу №370/13 («Стандарт+») від 19 грудня 2013 року з урахуванням додаткових угод від 26 грудня 2013 року та 18 грудня 2014 року, укладених між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК»,

з 16 січня 2016 року на підставі договорів про заміну кредитора по договору банківського вкладу №369/13 («Стандарт+») від 19 грудня 2013 року та договору банківського вкладу №371/13 від 19 грудня 2013 року, укладених між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК»,

в розмірі ОСОБА_3 - 138 263, 11 грн., ОСОБА_4 - 114 384 грн. (а.с. 1-6, 86-88).

Представник відповідача, ПАТ «ІМЕКСБАНК», проти позову заперечував і в своїх поясненнях зазначав, що позивачі не є вкладниками Банку, оскільки Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах, не передбачено виплату вкладу особам, які не вкладниками Банку.

Представники третіх осіб, Фонд соціальної допомоги імені доктора Ф.П. Гааза та Приватне акціонерне товариство «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» позов визнали.

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Суд визнав позивачів на суму основного боргу з 27 січня 2015 року та на суму відсотків з 11 січня 2016 року вкладними Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», а саме: ОСОБА_3 - на загальну суму 138263,11 грн., ОСОБА_4 - на загальну суму 114384,63 грн. (а.с. 169-172).

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» - Гаджиєв С.О. просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (а.с. 177-184).

В запереченні на апеляційну скаргу представник позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» - Гаджиєва С.О., пояснення на апеляцію представника позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника відповідача, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» - Баліцької Ю.С., представника третіх осіб, Фонду соціальної допомоги імені доктора Ф.П. Гааза, Приватного акціонерного товариства «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд», - Цирфи Г.Б., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу; сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має праве вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють.

Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові.

Ураховуючи, що договір цесії є похідним від основного договору, то і всі умови договору банківського обслуговування мають застосовуватись до позивачів таким же чином, як і до клієнта банку.

Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 грудня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд», який є благодійною організацією, та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» був укладений договір банківського вкладу №370/13 («Стандарт+») з виплатою 20% річних на строк один рік, за яким Банк прийняв грошові кошти в розмірі 210 000 грн.

26 грудня 2013 року було укладено додаткову угоду на збільшення банківського вкладу на 18 000 грн., а 18 грудня 2014 року - про продовження строку до 18 березня 2015 року.

27 січня 2015 року Приватне акціонерне товариство «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» з метою рятування благодійних внесків Фонду уклало з позивачами, членами Фонду ОСОБА_3, інвалідом І групи, та ОСОБА_4, інвалідом ІІ групи, договори про заміну кредитору (відступлення права вимоги) №1 та №2, за якими позивачі набули право вимоги у Банку: по 114000 грн. кожна.

Листом №29 від 27 березня 2015 року позивачі повідомили Банк про уступку права вимоги, який Банк залишив без відповіді.

19 грудня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» був укладений договір банківського вкладу №369/13 («Стандарт+») з виплатою 20% річних на строк один рік, за яким Банк прийняв грошові кошти в розмірі 1 230 000 грн.

Одночасно між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» був укладений договір банківського вкладу №371/13(«Стандарт+») з виплатою 20% річних на строк один рік, за яким Банк прийняв грошові кошти в розмірі 130 000 грн. До моменту спливу строку договору №371/13 в депозиті залишилось 20 000 грн.

За даними Банку по договору №369/13 (сума вкладу 1 230 000 грн.) нараховані проценти в сумі 24 263,11 грн., по договору № 371/13 (сума вкладу 130 000 грн., остаток на 18 грудня 2014 року - 20 000 грн.) - 384 ,63 грн.

11 січня 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та позивачами був укладений, договори про заміну кредитору (відступлення права вимоги) №1 та №2, за якими позивачі набули право вимоги у Банку процентів: по договору №369/13 (сума вкладу 1 230 000 грн.) з ОСОБА_3 на суму 24 263,11 грн., по договору №371/13 (сума вкладу 20000 грн.) з ОСОБА_4 на суму 384,63 грн. Всього право на вклад та проценти за вказаними договорами банківського вкладу мають ОСОБА_3 на 138263,11 грн., ОСОБА_4 на 114384,63 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що за договорами відступлення права вимоги (цесії) позивачі набули право кредиторів, а тому набули право вкладників за договорами банківського вкладу, укладених між Приватним акціонерним товариством «Фінансово-інвестиційне товариство «Фонд» та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», а саме: ОСОБА_3 на 138263,11 грн., ОСОБА_4 на 114384,63 грн.

Посилання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» - Гаджиєва С.О., в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом не враховано, що позивачі не є вкладниками Банку, оскільки Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах, не передбачено виплату вкладу особам, які не вкладниками Банку, не приймаються до уваги за таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно із ч. 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

У частині 1 ст. 36 вказаного Закону зазначено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 5 ст. 36 вказаного Закону встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відповідно до пункту 1 частини 6 ст. 36 вказаного Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що заміна кредитора шляхом відступлення права вимоги під час ліквідації Банку не заборонено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що є законні підстави для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційні скарги не містять.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» - Гаджиєва Сергія Олександровича, відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький