АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5194/16 Справа № 183/4577/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 10 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») і відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку.

У порушення умов кредитного договору, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, у звязку з чим, станом на 31 жовтня 2015 року виникла заборгованість в сумі 3 321,45 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 1 145,39 грн., заборгованість по процентам 1 779,80 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) 146,26 грн.

З урахуванням вищевикладеного позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просило суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 10 жовтня 2008 року у сумі 3 321,45 грн. та судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 10 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») і відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконувала, допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за нею, згідно довідки Банку, утворилась заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2015 року становить 3 321,45 грн. і яка складається з: заборгованості за кредитом 1 145,39 грн., заборгованості по процентам 1 779,80 грн., штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) 146,26 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Банку.

Тому, колегія суддів вважає доведеними вимоги банку у зазначеній частині та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, проти зазначених обставин сторони не заперечували і у суді першої інстанці, просивши застосувати строк позовної давності.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Суд першої інстанції встановив, що кінцевий термін повернення кредиту був встановлений сторонами закінченням строку дії картки, в звязку з чим, ОСОБА_2 повинна була погасити заборгованість за кредитним договором до 10 жовтня 2011 року.

У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.Згідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.У відповідності до ст. 256 ЦК України, визначено, що позовна давність це строк, у межа якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

У звязку з чим, суд вважав, що Банк мав право вимоги за зобовязанням у термін до 10 жовтня 2014 року.

А оскільки, відповідно до позовної заяви, ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 22 липня 2015 року, тобто, з пропуском строку позовної давності. Тому, суд першої інстанції, на підставі ст. 267 ЦК України, згідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, 6-61 цс 14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно п. п. 3.1.1. Умов строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня указаного місяця (а.с.11 зворот).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії картки, виданої ОСОБА_2 10.10.2008 року, становить два роки та сплив 10.10.2011 року, а тому із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у липні 2015 року банк звернувся із пропуском позовної давності, про яку заявлено стороною спору.

Разом з тим, висновків про те, на підставі яких даних встановлено, що граничний строк дії виданої ОСОБА_2 платіжної картки сплив 10.10.2011 року, суд першої інстанції не мотивував.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було враховано наступні обставини справи, які підтверджені належними доказами, які містяться в матеріалах справи та досліджувались судом.

Так, згідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 (картрахунок 271186 від 10.10.2008 року) вбачається, що строк дії кредитної картки встановлено 06/13.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Як убачається з наданого суду першої інстанції розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.10.2008 року позивач постійно здійснювала погашення заборгованості, по 23.08.2012 року включно. Отже, саме із зазначеної дати і можливо рахувати перебіг позовної давності за вказаними правовідносинами. Такий строк мав сплинути 23.08.2015 року, однак з позовом позивач звернувся до суду - 21.07.2015 року, що підтверджено реєстром кур»єрської відправки «Меркурій» та відбитком реєстраційного штампу від 22.07.2015 року.

Крім того, зазначений факт підтверджено також і наданою суду апеляційної інстанції випискою по особовому рахунку (а.с.46-49).

Зазначені обставини були перевірені колегією суддів.

Оскільки, позивач звернувся до суду 21.07.2015 року, колегія судів приходить до висновку, що позивач звернувся у межах позовної давності.

Банком було надано детальний розрахунок заборгованості.

Натомість відповідачем не було спростовано наданий розрахунок ні в суді першої, ні апеляційної інстанції, як не було спростовано строк дії картки до 06.2013 року.

Крім того, Договоромзаявою про встановлення кредитного ліміту від 10.10.2008 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 1500 грн. Умовами договору-заяви встановлено право Банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт.

На підтвердження факту збільшення та зменшення розміру кредитного ліміту позивачем було надано докази, а саме, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 (картрахунок 271186 від 10.10.2008 року) з якої вбачається, що протягом дії вказаного договору кредитний ліміт змінювався: збільшувався та зменшувався (а.с.33). Так, 08.07.2009 року кредитний ліміт було збільшено до 2600 грн., 03.03.2011 року кредитний ліміт було збільшено до 3000 грн. У подальшому кредитний ліміт зменшувався: 30.05ю2011 року дог 2510,00 грн., 25.07.2011 року до 2360,00 грн., 18.10.2011 року до 2100,00 грн., 28.11.2011 року дог 1860,00 грн. 23.01.2012 року до 1680,00 грн., 30.05.2012 року до 1440,00 грн., 08.11.2012 року до 1150 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, у розмірі 511,56 грн. (243,60+267,96= 511,56).

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.10.2008 року станом на 30.06.2015 року у розмірі 3 321,45 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 1 145,39 грн., заборгованості по процентам 1 779,80 грн., штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) 146,26 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 511,56 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_3