провадження № 2/243/3799/2016
справа № 243/7538/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Хміль О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог, зазначила, що 22 січня 2016 року померла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок №2 по вул. Івана Франка в Словянську Донецької області, в якому вона була зареєстрована і постійно проживала. 18 листопада 2002 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено заповіт ОСОБА_3, згідно із яким, все своє майно померла заповіла позивачці. Своєї сім'ї у ОСОБА_3 не було, доглядала та піклувалась, а після смерті поховала її позивачка. 11 лютого 2016 року, у встановлений законом строк, позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Однак, постановою державного нотаріуса Першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори від 30 серпня 201б року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою стало те, що позивачкою не надано нотаріусу документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Так, в договорі дарування житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Івана Франка, буд. 2, прізвище обдарованої, а далі спадкодавця, помилково зазначене як «Трихлєбова» замість ОСОБА_3. У звязку із чим, позивачці було рекомендовано звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Складність у оформленні спадкових прав полягає у тому, що звернувшись до нотаріальної контори, позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця. Враховуючи наведене, позивачка позбавлена можливості захистити свої спадкові права іншим шляхом аніж як через звернення до суду, у звязку із чим, вимушена була звернулася до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати за нею, як за спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 22 січня 2016 року у місті Словянську Донецької області, право власності на житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Івана Франка, буд. №2.

Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити.

Свідки ОСОБА_5. у судовому засіданні пояснив, що він проживав по сусідству із ОСОБА_3 біля 50-ти років. Йому відомо, що її мати ОСОБА_6 побудувала спірний будинок, а ОСОБА_3 постійно в цьому будинку проживала. Позивачка за нею доглядала. Він померлу знав як ОСОБА_3, чому у договорі написано її прізвище як «Трихлєбова» він не може пояснити.

Аналогічні пояснення надала у судовому засіданні свідок ОСОБА_7

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Судовим розглядом встановлено, що 22 січня 2016 року, за місцем свого постійного мешкання померла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть ОСОБА_8: І-НО №932906 (а.с. 7).

За життя, 18 листопада 2002 року ОСОБА_3 був складений заповіт згідно із яким, все своє майно померла заповіла позивачці, що стверджується заповітом від 18 листопада 2002 року посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_4 за №3033 (а.с. 6).

Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок №2 по вул. Івана Франка в Словянську Донецької області, який належав померлій на підставі договору дарування житлового будинку від 20 червня 1967 року посвідченого нотаріусом першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за № 3943. Водночас, із вказаного договору видно, що прізвище обдарованої, а далі спадкодавця, помилково зазначене як «Трихлєбова» замість ОСОБА_3 (а.с.13, 13 з.б.).

Згідно із довідкою КП «БТІ» №2441-2/0.83/01 від 22 вересня 2016 року, буд. №2 по вул. Івана Франка у м. Словянську Донецької області, належить на праві власності ОСОБА_10 на підставі договору дарування, посвідченого Першою ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою 20 червня 1967 року.

11 лютого 2016 року, у встановлений законом строк, позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Однак, постановою державного нотаріуса Першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори від 30 серпня 201б року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою стало те, що позивачкою не надано нотаріусу документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Так, відповідно постанови державного нотаріуса Першої словянської державної нотаріальної контори 30 серпня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, після ретельного вивчення правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок встановлено, що договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вулиця Франка Івана, будинок 2, посвідчений 20 червня 1967 року ОСОБА_9, нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 3943, укладено між ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Тобто, виходячи з поданих документів, померла ОСОБА_3 за період з 20 червня 1967 року по 22 січня 2016 року якимось чином змінила прізвище ОСОБА_12 на ОСОБА_3. Ні яких документів щодо встановлення даного факту зміни прізвища спадкоємцем нотаріусу не надано (а.с. 14, 14 з.б.).

Згідно із повідомленням державного нотаріуса Першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_13 №2232/01-16 від 26 вересня 2016 року, після померлої 22 січня 2016 року ОСОБА_3, було заведено спадкову справу №58/2016. Із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась ОСОБА_1. 30 серпня 2016 року, ОСОБА_1 було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Зазначене стверджується також матеріалами спадкової справи до майна померлої 22 січня 2016 року ОСОБА_3 розпочатої 11 лютого 2016 року та внесеної до Спадкового реєстру за №58564256 наданої на запит суду. Згідно із даними спадкової справи інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає.

Відповідно паспорта громадянина України ВЕ 429363, прізвище спадкодавця ОСОБА_14, яка народилась 15 червня 1928 року в ст. Пісчане Бурлинського району Алтайського краю, є ОСОБА_3 (а.с. 8).

У свідоцтві про народження спадкодавця ОСОБА_5: І-НО №304300 її прізвище імя та по-батькові російською мовою зазначено як : «Трихлеб Анна Ивановна», дата народження - 15 червня 1928 рік, місце народження - ст. Пісчане Бурлинського району Алтайський край (а.с.9).

Відповідно записів які містяться у домовій книзі для реєстрації громадян які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкодавець значилась зареєстрованою у вказаному будинку як ОСОБА_3 (а.с. 10-11).

Згідно із зведеного акту будівель та споруд, власником домоволодіння за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Івана Франка, буд. 2, російською мовою зазначено: «Трихлєб Анна Ивановна» (а.с.12).

Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті у зв'язку з чим, на даний час, неможливо оформити право власності на спірний житловий будинок належний померлій, що дало б можливість позивачам отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця.

Відповідно ч. 1 п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст.ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Такі ж положення містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до якого, свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження.

За змістом п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено, що дійсно, прізвище спадкодавця, зазначене в її паспорті, свідоцтві про смерть, а також інших досліджених доказах не збігається із написанням її прізвища в договорі дарування житлового будинку, на підставі якого нею було набуто право власності на вказане нерухоме майно, однак, факт того, що спадкове майно належить саме ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, зокрема у показаннях свідків допитаних у судовому засіданні та відповідних документах, які посвідчують особу. При цьому, слід зазначити, що саме розбіжності у правовстановлюючих документах та документах, які посвідчують особу стали підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину та невизнання нотаріусом право власності позивачки на спадковий будинок.

Судом визнається, що позивачка набула право власності на спадщину з моменту прийняття спадщини.

Як встановлено у судовому засіданні і видно із матеріалів справи, позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3, інших спадкоємців, які б претендували на спірне нерухоме майно немає, а тому слід визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно як за спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 22 січня 2016 року у місті Словянську Донецької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328, 373, 374, 392, 1216- 1218, 1220, 1221, 1222, 1223,ч.1ст.1225, ч.3 ст.1268, ст. 1269, ч.1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, як за спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 22 січня 2016 року у місті Словянську Донецької області, право власності на житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Івана Франка, буд. №2.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 03 листопада 2016 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич