Ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Євтушенко О.І., Мазур Л.М.,
Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 29 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу за надання правової допомоги останньому при розгляді судових справ та підготовці написання заперечень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 500 доларів США. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що надання ним відповідачеві правових послуг підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою від 22 травня 2014 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_7 зобов'язався сплатити ОСОБА_6 зазначену суму до 01 липня 2014 року. Оскільки відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, позивач просив стягнути з відповідача 1 500 доларів США за надання юридичної допомоги.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 54 709,47 грн в рахунок відшкодування заборгованості по розписці від 22 травня 2014 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних станом на 12 листопада 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 29 лютого 2016 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що між сторонами склалися відносини, які виникли з договору позики, на підтвердження якого ОСОБА_6 надана розписка від 22 травня 2014 року, видана відповідачем, відповідно до змісту якої, останній зобов'язався до 01 липня 2014 року заплатити позивачеві за надання юридичної допомоги 1 500 доларів США, однак борг не повернув.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що суду не було надано доказів про допуск ОСОБА_6 у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 56 ЦПК України, до участі у справах, як особи, яка надавала правову допомогу ОСОБА_7, а також наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунку.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що відповідно до розписки, виданої 22 травня 2014 року ОСОБА_6 від імені ОСОБА_7, останній зобов'язався повернути позивачеві за надані юридичні послуги, суму еквівалентну 1 500 доларів США (а.с. 4).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 901, 903 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

За змістом ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судове рішення теж не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, апеляційний суд в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не встановив належним чином фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд на вказані положення закону уваги не звернув, зокрема, не визначився з правовою природою правовідносин, які виникли між сторонами з урахуванням наданої позивачем розписки виданої від імені відповідача (а.с. 4) та доручення, виданого відповідачем на ім'я позивача 06 листопада 2013 року (а.с. 7). Апеляційний суд не перевірив належним чином підстав заявленого позову, залишивши поза увагою, що звертаючись до суду з позовом позивач не навів жодної норми матеріального права на яку він посилається як на підставу позову, натомість дійшов висновку про те, що між сторонами договір надання юридичних послуг не укладався.

Апеляційним судом при розгляді справи не враховано, що розписку від 22 травня 2014 року (а.с. 4) написано саме відповідачем, що ним не заперечується (а.с. 20), не звернув уваги на те, що в розписці зазначені сторони зобов'язання, грошова сума, яку відповідач зобов'язується передати та його особистий підпис.

За вказаних обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України не перевірив підстав, з яких такий позов заявлений, виходячи з того, що між сторонами укладений договір позики у вигляді розписки, залишив поза увагою, що згадана розписка містить лише зобов'язання заплатити грошові кошти за надані послуги, натомість, за положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а таких умов розписка не містить. Водночас, суд першої інстанції, стягуючи з відповідача суму боргу у розмірі 54 709,47 грн, не з'ясував належним чином, розмір такого боргу, та всіх його складових.

Ураховуючи те, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 січня 2016 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 29 лютого 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
С.О. Карпенко
Л.М. Мазур
Г.І. Мостова