У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Григоренка М.П., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника банку, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованість за кредитним договором № 06/07-А від 25 червня 2007 року в розмірі 279572 грн. 24 коп. Вирішено питання про судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликається на його незаконність.

Вказує, що її представником було подано клопотання про витребування у позивача оригіналів письмових доказів, однак всупереч ст. 64 ЦПК України судом відмовлено в його задоволенні та розглянуто справу по суті без дослідження письмових доказів на предмет їх належності та допустимості.

Крім того, в порушення ст. 60 ЦПК України суд відмовив в долученні до матеріалів справи копій платіжних документів, що підтверджують факт сплати кредиту в сумі, що перевищує дані, які вказуються банком.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

ПАТ "ВіЕйБі Банк" в поданій апеляційній скарзі вказує, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

При постановленні рішення судом не було взято до уваги, що зобов'язання за кредитним договором до цього часу не виконано, а відповідно до п. 4.1 договору поруки порука припиняється з припиненням зобов'язань за кредитним договором.

Вважає, що ухваленим рішенням судом фактично позбавлено його права на отримання частини суми неустойки у відповідності до умов договору.

З наведених підстав ПАТ "ВіЕйБі Банк" просить оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач зазначає, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Вказує, що факт надання позичальнику коштів стверджується меморіальним ордером, який додано до позовної заяви. Банк свої зобовязання виконав і перечислив кошти на відритий рахунок позичальника. Остання свої зобовязання порушила, кредит у встановлений договором строки не повернула, загальна сума заборгованості станом на 29.12.2015року становить 279572,24грн. Останній платіж ОСОБА_1 на погашення кредиту здійснено 12.11.2014року. Просить її відхилити.

Апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості з позичальника, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору щодо строків платежів, а тому вона зобовязана повернути борг, сплатити проценти за користування кредитом та штраф/пеню, як того вимагає ст. ст. 526, 527, 530, 550 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову до поручителя, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з припиненням поруки жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, шляхом пред'явлення позову, кредитор вчиняти не може.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 25 червня 2007 року між ВАТ "Всеукраїнський ОСОБА_2", правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_2" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06/-7-А, згідно умов якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 35000 доларів США зі сплатою 10 % річних та щомісячної комісії 0,13 % з кінцевим терміном повернення 25 червня 2013 року.

В забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором в цей же день між ВАТ "Всеукраїнський ОСОБА_2" та ОСОБА_3 укладено договір поруки №06/-7-А/П, відповідно до умов якого останній зобов'язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитодавцем погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, проценти по простроченому кредиту (штраф/пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором та зобов'язується відповідати перед кредитодавцем своїми грошовими коштами та всім своїм майном.

Останній платіж позичальник здійснила 12.11.2014року у розмірі 350 доларів США, які були зараховані банком у рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту.(а.с.25)

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, у неї виникла заборгованість, яка станом на 25 грудня 2015 року становить 10 850,69 дол. США та 21244, 63 грн., з яких сума за тілом кредиту - 7918,12 дол. США, відсотки за користування кредитом - 2932,57 дол. США, що разом становить 10850,69 дол. США та еквівалентно 258327,61 грн. відповідно до курсу НБУ станом на 29.12.2015 року, сума комісії за РО - 8501,63 грн. та сума штрафу і пені за несвоєчасне погашення кредиту - 12743 грн., які передбачені пунктами 4.1 та 4.5 кредитного договору. Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 279 572, 24 грн.

За наведеного, суд першої інстанції прийшов до законного й обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яка виникла внаслідок порушення останньою своїх зобов'язань та розмір якої нею не спростований.

Покликання відповідачки на відсутність доказів отримання нею вказаних коштів спростовуються копією меморіального валютного ордеру №17577 від 25.06.2007року, відповідно до якого 35 000доларів США перераховано позичальником на відкритий рахунок ОСОБА_1 у ВАТ «ВіЕйБі Банк» (а.с.26), а також діями відповідачки щодо погашення кредиту.

Відповідно до п.2.1.3 кредитного договору кредит надається однією сумою у безготівковій формі шляхом дебатування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника №0367, відкритий у ВАТ«ВіЕйБі Банк» з подальшим перерахування, згідно розпорядження позичальника, або шляхом, передбаченим в п.2.5.6 цього договору, на поточний рахунок продавця за реквізитами, вказаними у договорі купівлі-продажу. Докази про те, що кошти не були перераховані ТОВ «Транссервісінвест», в звязку з чим, позичальник не придбала автомобіль марки "Mitsubishi Padjero" відсутні.

Що стосується умов договору про сплату щомісячної комісії(0,13%), то вони не є порушенням кредитором ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» , оскільки вказані положення закону яким кредитору заборонено встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону та нікчемність таких умов договору, набрали чинності 16 жовтня 2011 року, тобто після укладення договору між сторонами та на момент його укладання така заборона законом не була визначена.

Крім того, на момент укладення кредитного договору сторони визначили на свій розсуд умови надання та повернення кредиту, які були ними погоджені та підписані, у тому числі щодо порядку сплати кредиту, процентної ставки, комісії за управління кредитом, пені, штрафу, що не протирічить ст.ст. 6, 627 ЦК України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Доводи ОСОБА_1 про те, що всупереч ст. 64 ЦПК України судом відмовлено в його задоволенні клопотання її представника про витребування у позивача оригіналів письмових доказів, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. ст. 57, 133 ЦПК України забезпечення доказів - це заходи, які спрямовані на зібрання відомостей про обставини та предмет спору, коли із інших джерел встановити їх не можливо.

Справжнім документом (оригіналом) є його перший примірник, підписаний особою, що видала документ.

Копія - це відтворення форми і змісту справжнього документа в цілому або у частині (виписка). Копія документа повинна бути засвідчена.

Своє клопотання представник відповідачів про витребування: оригіналів кредитного договору та додаткових угод до нього, договору поруки, видаткового касового документа; квитанцій або інших документів, що засвідчують факт часткової оплати, детального розрахунку суми заборгованості, доказів звернення до поручителя з вимогою про повернення кредиту аргументував тим, що надані позивачем копії цих документів не є належними та допустимими в розумінні вимог ст.212 ЦПК України, оскільки не підтверджують факт отримання позичальником коштів, не являються видатковими касовими документами, жоден з них не містить підпису ОСОБА_1, вони не підтверджують наявність боргових зобовязань позичальника перед банком.

Предявляючи позов, ОСОБА_2 долучив до матеріалів справи завірені копії кредитного договору з графіком погашення заборгованості, додаткових договорів до нього, договору поруки, детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, меморіальний валютний ордер, паспортів відповідачів, карток про присвоєння їм ідентифікаційних номерів, розрахунок заборгованості за кредитом, а також довіреностей уповноважених осіб Банку на звернення до суду і представництво його інтересів у суді (а.с.1-38). Надані позивачем документи зшиті, пронумеровані і скріплені печаткою банку та підписами уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_4 та представника банку ОСОБА_5, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для витребування у відповідача його оригіналу.

Вимоги представника відповідача щодо витребування оригіналів зазначених документів ґрунтуються виключно на його припущеннях про можливість їх недостовірності. Будь-яких обґрунтованих доказів необхідності дослідити оригінали вказаних документів суду не наведено. Із копій договорів, оригінали яких просить витребувати представник вбачається, що вони складені у двох примірниках. Докази про те, що їх копії не відповідають примірникам, які були отримані позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_3 відсутні. Відсутні і докази про те, що у наданому банком розрахунку заборгованості за кредитом, не враховані якісь платежі, здійснені позичальником в рахунок погашення боргу.

За таких обставин суд, з дотриманням норм ЦПК відхилив клопотання про витребування цих документів.

Також, судом обґрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи копій платіжних документів, в зв'язку з поданням вказаного клопотання після початку розгляду справи по суті.

Згідно ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки № 06/-7-А/П, порука припиняється: з припиненням зобов'язань за кредитним договором; якщо кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя; в інших випадках передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до умов кредитного договору кредитні кошти надані терміном до 25.06.2013року.

При цьому жодних вимог, ані до кредитора, ані до поручителя щодо дострокового повернення кредиту, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, на момент звернення до суду із вказаним позовом (20.01.2016 року) у банку перестало існувати суб'єктивне право на отримання коштів за припиненою порукою, а тому суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором та відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог до поручителя.

Не ґрунтуються на умовах, укладеного між сторонами договору поруки доводи ПАТ "ВіЕйБі Банк" про дію поруки до припинення зобов'язань за кредитним договором, так як п. 4.1 договору поруки № 06/-7-А/П передбачено й іншу підставу припинення поруки якщо кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя.

Безпідставними є доводи позивача про те, що оскаржуваним рішенням його фактично позбавлено права на отримання частини суми неустойки, оскільки судом стягнуто існуючу заборгованість станом на 25.12.2015року в повному обсязі з ОСОБА_1

Враховуючи викладене, рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_6

ОСОБА_7