АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Білич І.М.

ПоліщукН.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації негативною і недостовірною та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року,

у с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації негативною і недостовірною та відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року позов задоволено частково: визнано такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та порочить ділову репутацію, а також завдає моральної шкоди інформацію, поширену ОСОБА_3 на мітингу 6 листопада 2014 року, що ОСОБА_2 - виконувачем обов'язків директора КП «Київтранспарксервіс» вкрадено 1 млн. гривень, а також запропоновано нереальну програму розвитку КП «Київтранспарксервіс» щодо збільшення на 125 тисяч кількості паркомісць в м. Києві; визнано такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та порочить ділову репутацію, а також завдає моральної шкоди інформацію, поширену ОСОБА_4 на мітингу 6 листопада 2014 року про те, що на КП «Київтранспарксервіс» є воровство і воно покривається керівництвом підприємства, що він (ОСОБА_4.) був звільнений з роботи за намагання схилити паркувальників до чесної роботи, а також, що ОСОБА_2 - виконувачем обов'язків директора КП «Київтранспарксервіс» вкрадено 1 млн. гривень;стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні

_____________________________________________________

Справа № 760/2133/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/6828/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.

позову.

Відповідач, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_2, оскільки згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. При цьому вказує, що суд не звернув уваги на те, що ч. 3 ст. 277 ЦК України виключена на підставі Закону № 1170-VІІ від 27 березня 2014 року.

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на акції мітингувальників біля приміщення КП «Київтранспарксервіс» по вул. Копилівська, буд. № 67, корп. 10 в м. Києві, що проводилась 6 листопада 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у публічних виступах на мітингу було оприлюднено негативну інформацію про ОСОБА_2 як виконувача обов'язки директора комунального підприємства «Київтранспарксервіс».

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 на мітингу стосовно позивача сказано, що ним вкрадено 1 млн. гривень, а також, що ОСОБА_2 запропоновано нереальну програму розвитку КП «Київтранспарксервіс» щодо збільшення на 125 тисяч кількості паркомісць в м. Києві.

Відповідачем ОСОБА_4 на мітингу стосовно діяльності позивача сказано, що на КП «Київтранспарксервіс» є хабарництво і воно покривається керівництвом підприємства, що ОСОБА_4 був звільнений з роботи за намагання схилити паркувальників до чесної роботи, а також, що ОСОБА_2 вкрадено 1 млн. гривень.

Вказана інформаціядоведена до відома невизначеної кількості осіб в публічних виступах на акції мітингувальників 6 листопада 2014 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт поширення відповідачами негативної інформації про нього, яка є недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права. При цьому суд визначив розмір заподіяної позивачу моральної шкоди в сумі 2000,00 грн.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Як визначено в ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, відповідно до положення ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації негативною і недостовірною підлягають задоволенню.

Стаття 23 ЦК України гарантує право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода честі, гідності та ділової репутації є підставою для відшкодування моральної шкоди у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

З огляду на викладене, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням рівня доведеності перед судом обставин заподіяння моральної шкоди позивачу, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 2000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи зазначений розмір достатнім для компенсації моральних страждань останнього з огляду на те, що поширення відповідачами оспорюваної інформації завдало шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача шляхом заниження оцінки професійної діяльності позивача в очах пересічних громадян, колег, дійсних та потенційних клієнтів і контрагентів, зниження престижу, репутації та підриву довіри до його діяльності.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що поширена інформація є оціночними судженнями, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, а ст. 302 ЦК України, проголошує, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Так, інформація, поширена відносно позивача на акції мітингувальників біля приміщення КП «Київтранспарксервіс» по вул. Копилівська, буд. № 67, корп. 10 в м. Києві, що проводилась 6 листопада 2014 року, про те, що ОСОБА_2 - виконувачем обов'язків директора КП «Київтранспарксервіс» вкрадено 1 млн. гривень, а також запропоновано нереальну програму розвитку КП «Київтранспарксервіс» щодо збільшення на 125 тисяч кількості паркомісць в м. Києві; на КП «Київтранспарксервіс» є воровство і воно покривається керівництвом підприємства, що він (ОСОБА_4.) був звільнений з роботи за намагання схилити паркувальників до чесної роботи, а також, що ОСОБА_2 - виконувачем обов'язків директора КП «Київтранспарксервіс» вкрадено 1 млн. гривень, містить фактичні дані та не ґрунтувалася на припущеннях, не містить оціночні судження.

Аналізуючи твердження відповідачів, видно, що вони містять фактичні дані про те, що відповідні події мали місце у минулому та сьогоденні, несуть негативну інформацію та негативний образ про позивача ОСОБА_2

За таких підстав колегія суддів вважає, що відповідачами поширено завідомо неправдиві відомості, які ганьблять позивача, вказують на його негативні протиправні дії, у зв'язку з чим, такі відомості не є оціночними судженнями.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови в задоволенні позову не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює.

Разом з тим, у мотивувальній частині рішення судом помилково зазначено посилання на положення ч. 3 ст. 277 ЦК України, яка виключена на підставі Закону № 1170-VІІ від 27 березня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації».

З огляду на викладене та з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, колегія суддів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду змінити в частині правового обґрунтування, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на положення ч. 3 ст. 277 ЦК України.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року змінити в частині правового обгрунтування.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на положення частини 3 ст. 277 Цивільного кодексу України.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук