Справа № 159/3338/16-ц
Провадження № 2/159/1238/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року м. Ковель Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю представника органу опіки та піклування - Гупіка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, орган опіки та піклування м. Ковеля Волинської області, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 07.05.05 р. сторони уклали шлюб, що був розірваний у судовому порядку 23.09.13 р.. За час шлюбу у сторін народились діти - сини: ОСОБА_4, 08 р. н., ОСОБА_5, 12 р. н.. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 15.10.12 р. було стягнуто з відповідача на її користь з 06.08.12 р. аліменти на утримання вказаних вище дітей у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення старшою за віком дитиною повноліття. Вихованням та розвитком дітей, фактично, займається тільки вона. Відповідач з дня розлучення не цікавиться життям, здоров»ям, вихованням, розвитком дітей, ухиляється від їх утримання, аліменти вчасно та у повному обсязі не сплачує. За станом на 01.05.16 р. заборгованість по аліментах склала 24 148 грн. 72 коп.. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо дітей сторін, про що подав заяву. Покликаючись на положення ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 157, ст. 180 СК України, наголошує на невиконанні відповідачем своїх батьківських обов»язків по відношенню до дітей сторін. Покликаючись на ч. 4 ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, просить позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав щодо вказаних вище неповнолітніх дітей; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі.

У судове засідання позивач не з»явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила, попередньо зазначила у своїй заяві прохання про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача позов підтримав повністю. Суду пояснив, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дітей. Просить позов задовольнити.

В судове засідання відповідач не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились.

Суд, заслухавши висновок представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача як органу опіки та піклування; дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що заявлені вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Та обставина, що сторони є батьками вищевказаних неповнолітніх дітей, стверджується копіями свідоцтв про народження останніх.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як слідує з копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 10.09.13 р. у цивільній справі № 159/5 024/13 - ц провадження № 2/159/1 240/2013 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 23.09.13 р., шлюб між батьками вищезазначених неповнолітніх дітей- сторонами у справ - було розірвано у судовому порядку.

Як слідує з довідки РЖКП 1 (м. Ковель Волинської області) № 422 від 31.08.16 р., неповнолітні діти сторін зареєстровані у складі сім»ї позивача.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Ковельської міськради Волинської обл. від 03.08.16 р. № 203 - 1.20, є доцільним та відповідає інтересам неповнолітніх дітей сторін позбавлення відповідача батьківських прав щодо вказаних вище дітей.

Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

Як слідує з копії листа управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області МЮ України № 590/33/2.1 - 31 від 16.03.16 р., за станом на 26.05.15 р. заборгованість відповідача по аліментах склала 16 148 грн. 72 коп..

Як слідує з копії заяви відповідача, посвідченої нотаріально 12.07.16 р., що була предметом розгляду органу опіки та піклування, відповідач, зазначивши, що він є батьком вказаних вище дітей, яких, однак, не доглядає належно, не утримує, не виховує, не відвідує і з якими не спілкується, заперечень при позитивному вирішенні у його відсутності питання про позбавлення його батьківських прав, не має.

Суд враховує вік неповнолітніх дітей сторін та ту обставину, що сторони проживають у різних областях країни.

Аналізуючи у сукупності надані суду докази, що характеризують відповідача в частині його ставлення до утримання неповнолітніх дітей, як частини його батьківських обов"язків що є явно неналежним; нотаріально посвідчені висловлювання відповідача про сприйняття ним факту позбавлення його батьківських прав щодо вказаних вище неповнолітніх дітей як буденної речі; декларування того, що він не приймає участі у їх вихованні, утриманні дітей, суд приходить до висновку, що наведене вище свідчить про байдужість відповідача до питань, пов»язаних з його неповнолітніми дітьми і свідоме неналежне невиконання відповідачем своїх батьківських обов»язків щодо неповнолітніх дітей на протязі досить тривалого проміжку часу.

Пл. ВС України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.07 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Крім того, вирішенні питання, що торкаються дітей, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 р., суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботою про неї. При вирішенні такого спору суд повинен виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по відношенню до вищезазначених своїх неповнолітніх дітей без поважних причин тривалий час, зокема, не утримує їх, і доказів протилежного у розпорядженні суду немає.

Суд вважає, що за таких обставин позбавлення відповідача батьківських прав щодо вказаних вище дітей відповідатиме їх найвищим інтересам.

З відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 60, 61, 212 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 11, 16 ЦК України, ст. ст. 152, 165, ч. 5 ст. 167, ч. 2 ст. 141, ст. 142, ч. 4 ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164СК України, преамбулою та ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, позбавити батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей - синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4., 551 (п»ятсот п»ятдесят одну) грн. 20 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк