Справа № 352/554/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1490/2016
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю позивача ОСОБА_2,

представників: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Підліської сільської ради про визнання незаконним рішення сільської ради від 24 квітня 2015 року «Про затвердження акту комісії», за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тисменицького районного суду від 26 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду від 26 травня 2016 року позов ОСОБА_2 до Підліської сільської ради про визнання незаконним рішення сільської ради від 24 квітня 2015 року «Про затвердження акту комісії» - задоволено.

Визнано незаконним рішення Підліської сільської ради Тисменицького району від 24 квітня 2015 року «Про затвердження акту комісії».

На дане рішення ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування обставин що мають для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що є чоловіком покійної ОСОБА_7Ф, яка померла 19.11.2013 року, а відтак і спадкоємцем майна, що залишилось після її смерті. За життя ОСОБА_7 була власником домоволодіння 106-а по вул. Шевченка в с. Підлісся, до якого проходив заїзд повз домоволодіння позивача ОСОБА_2 Вказаний заїзд існував з 1990 року, і не може бути об'єктом приватизації, оскільки є місцем загального користування, а рішення Підліської сільської ради від 24.04.2015 року фактично затверджено встановлений в 1990 році порядок користування земельними ділянками.

В той же час позивач ОСОБА_2 ніколи не був власником земельної ділянки на якій знаходиться заїзд, а рішенням Підліської сільської ради від 03.07.2014 року позивачу надано тільки право на складання проекту землеустрою, що не породжує у позивача ні права власності, ні права користування. За таких обставин, на думку апелянта, оскаржуване рішення Підліської сільської ради від 23.04.2015 року «Про затвердження акту комісії» жодним чином не обмежує прав ОСОБА_2

Також апелянт вказує, що ОСОБА_2 оскаржує рішення суб'єкта владних повноважень, а тому суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про цивільно-правовий характер спірних правовідносин та підвідомчість справи цивільному судочинству.

З цих підстав рішення суду першої інстанції апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник доводи апеляційної скарги не визнали. Рішення суду вважають законним та обгрунтованим.

Представник Підліської сільської ради з доводами апеляційної скарги погодилася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, доводи представників, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку по вул. Шевченка, 104 в с. Підлісся Тисменицького району Івано-Франківської області. Згідно записів погосподарської книги Підліської сільської ради, у користуванні позивача перебуває земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Шевченка, 104 площею 0.09 га.

За обліковані за господарством позивача земельними ділянками, в т.ч. за ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, ОСОБА_2 з 1990 року сплачує податки ( а.с. 16).

Представник сільської ради визнає, що ОСОБА_2 скористався лише правом на приватизацію землі для ведення особистого селянського господарства. Що стосується земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Шевченка, 104 в с. Підлісся (яка на даний час стала предметом спору), то представник сільської ради також визнала, що позивач є законним її користувачем, однак право на приватизацію землі згаданого призначення позивачем ще не використано.

Рішенням Підліської сільської ради від 03.07.2014 року «Про внесення доповнення до рішень сільської ради 1993 року, затвердження списків громадян та розмірів їхніх земельних ділянок» позивачу вирішено надати у власність земельну ділянку площею 0,09 га. В урочищці «Мочіри» для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Також надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки

Рішенням Підліської сільської ради від 24.04.2015 року «Про затведження акту комісії» затверджено акт комісії з питаь дотримання законодаства та охорони наколишнього середовища від 23.04.2015 року, яким надано позивачу дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0376 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Шевченка, 104 в с. Підлісся. Цим же рішення земельну ділянку 0,0148 га залишено для спільного заїзду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 обгрунтовував його тим, що оскільки частина земельна ділянка у встановленому законом порядку не вилучалась, то рішення Підліської сільської ради від 24.04.2015 року порушує його законні права як землекористувача.

Виходячи із змісту ст. ст. 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна частина земельної ділянки (площею 0,0148 га.) у позивача у встановленому законом порядку не вилучалась, а відтак рішення Підліської сільської ради від 24.04.2015 року суперечить рішенню Підліської сільської ради від 03.07.2014 року.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.5 ст.116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Стаття 141 земельного кодексу України визначає вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та не спростовується матеріалами справи і поясненнями прндставника Підліської сільської ради, спірна частина земельної ділянки площею 0,0148 га. у позивача у встановленому законом порядку не вилучалася. Крім того, акт комісії від 23.04.2015 року носить рекомендаційний характер.

Стосовно розгляду справи за нормами цивільно-процесуального законодавства, то порушень суд першої інстанції не допустив, оскільки ОСОБА_2 вимоги обгрунтовував порушення його права, як законного користувача земельної ділянки.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_8