Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/2785/15-ц Головуючий у 1-й інст. Щербак Д. С.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря Ковальчук Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „Сведбанк, Товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Вектор Плюс про припинення дії кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Вектор Плюс на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2015,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом посилаючись на те, що 14.04.2008 року між ПАТ „Сведбанк, яке виступає правонаступником ВАТ „Сведбанк, та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0504/0408/55-006, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в сумі 150 000,00 грн. на строк до 14.04.2013 року зі сплатою 13,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

На забезпечення виконання кредитного договору між банком та позичальником було укладено іпотечний договір за № 0504/0408/55-006-Z-1 від 14.04.2008 року, згідно з яким ОСОБА_3 передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. З метою забезпечення своєчасного повернення наданих коштів, того ж дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки за №0504/0408/55-006-Р-1, за яким остання взяла на себе зобовязання перед банком відповідати за борговим зобовязанням основного позичальника у повному обсязі.

У звязку з порушенням позичальником своїх зобовязань рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ „Сведбанк та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №0504/0408/55-006 від 14.04.2008 року. Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі листи можуть бути предявлені до виконання протягом року. Цим правом ПАТ «Сведбанк» не скористався, тому втратив право вимоги.

Боржник ОСОБА_3 помер 22.06.2013 року. Заява про прийняття спадщини ніким не подавалась, а тому її прийняла бабуся боржника ОСОБА_4, яка проживала з ним на час його смерті. 23.09.2014 року ОСОБА_4 теж померла. Заява про прийняття спадщини ніким не подавалась, а тому її прийняв ОСОБА_1, який проживав з нею на час її смерті, тобто останнім було прийнято спадщину на предмет іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_1.

На початку травня 2015 року позивачам стало відомо, що ПАТ „Сведбанк відступило своє право вимоги за договором факторингу на користь ТОВ „Факторингова компанія „Вектор Плюс.

Позивачі вказують, що із втратою Банком (ПАТ „Сведбанк) права вимоги, він не може бути визнаним кредитором у зобовязанні і тому воно припиняється. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється з припиненням забезпеченого нею основного зобовязання.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили:

визнати такими, що припинились зобовязання по кредитному договору №0504/0408/55-006 від 14.04.2008 року, укладеному між ПАТ „Сведбанк та ОСОБА_3 (позовна вимога ОСОБА_1Ф.);

визнати припиненим договір поруки за №0504/0408/55-006-Р-1, від 14.04.2008 року, укладений між ПАТ „Сведбанк та ОСОБА_2 (позовна вимога ОСОБА_2Ф.);

визнати іпотеку квартири АДРЕСА_2 на підставі іпотечного договору за № 0504/0408/55-006-Z-1 від 14.04.2008 року, укладеного між ПАТ „Сведбанк та ОСОБА_3 такою, що припинилась (позовна вимога ОСОБА_1Ф.).

Стягнути з відповідачів на користь позивачів судові витрати.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Визнано такими, що припинились зобовязання за кредитним договором №0504/0408/55-006 від 14.04.2008 року, укладеним між ПАТ „Сведбанк та ОСОБА_3 Визнано припиненим договір поруки за №0504/0408/55-006-Р-1, від 14.04.2008 року, укладений між ПАТ „Сведбанк та ОСОБА_2 Визнано іпотеку квартири АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки за № 0504/0408/55-006-Z-1 від 14.04.2008 року, укладеного між ПАТ „Сведбанк та ОСОБА_3 такою, що припинилась.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ „Факторингова компанія „Вектор Плюс просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що ПАТ „Сведбанк відступило своє право вимоги за кредитним та іпотечним договором ТОВ „ФК „Вектор Плюс відповідно до договору факторингу №15 від 28.11.2012 року та договору про відступлення прав вимоги від 28.11.2012 року. В той же час рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором №0504/0408/55-006 від 14.04.2008 року було винесено 13.04.2012 року, про що ТОВ „ФК „Вектор Плюс не було відомо. Проте, суд не зясував чи отримував ПАТ „Сведбанк чи ТОВ „ФК „Вектор Плюс виконавчий документ та чи був він предявлений до виконання. Вказує, що боржник не виконав основне зобовязання, а тому немає підстав вважати припиненими основне зобовязання та заходи забезпечення зобовязання. Також вважає безпідставними посилання суду на те, що ПАТ „Сведбанк не скористався своїм правом вимоги та не предявив виконавчий документ до виконання протягом року, оскільки Законом України „Про виконавче провадження не передбачено припинення зобовязання внаслідок порушення строку предявлення виконавчого документу до виконання. Окрім того, стягувач, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку предявлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ „Факторингова компанія „Вектор Плюс підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.04.2008 року між ВАТ„Сведбанк, правонаступником якого є ПАТ„Сведбанк та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0504/0408/55-006, згідно з яким банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в сумі 150 000,00 грн. на строк з 14.04.2008 року по 14.04.2013 року зі сплатою 13,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом /а.с.8 -11/.

На забезпечення виконання зобовязань за названим кредитним договором того ж дня 14.04.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0504/0408/55-006-Р-1, відповідно до якого вона виступила поручителем ОСОБА_3 та прийняла на себе зобовязання останнього в повному обсязі за порушення ним зобовязань за кредитним договором № №0504/0408/55-006 від 14.04.2008 року /а.с.12/. Згідно умов договору поруки поручитель відповідає за виконання зобовязань позичальником по кредитному договору в тому ж розмірі, що і позичальник.

На забезпечення виконання кредитного договору між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір за № 0504/0408/55-006-Z-1 від 14.04.2008 року, згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №2047 /а.с.13-15/.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ „Сведбанк та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №0504/0408/55-006 від 14.04.2008 року в сумі 162219,43грн., яка складається із заборгованості по кредиту 132521,13грн.; заборгованості по відсотках 21218,15грн.; пені за порушення строків погашення кредиту та відсотків 8480,15грн. /а.с.19-20/.

ПАТ „Сведбанк відступило своє право вимоги за кредитним та іпотечним договором ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року та договору про відступлення прав вимоги від 28 листопада 2012 року /а.с.168-183/.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер 22.06.2013 року /а.с.5/. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна ОСОБА_3 не відкривалась, спадкоємці із заявами на прийняття спадщини не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось /а.с.73/.

Позивачі у позовній заяві посилаються на те, що після смерті ОСОБА_3 спадщину фактично прийняла його бабуся ОСОБА_4, яка проживала з онуком на момент його смерті у квартирі АДРЕСА_3, що є предметом іпотеки. Факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_3 підтверджуються картками форми «А» та «Б» відносно осіб, зареєстрованих в ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.7,206-208/.

23.09.2014 року ОСОБА_4Ф померла./а.с.6/. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна ОСОБА_4 не відкривалась, спадкоємці із заявами на прийняття спадщини не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось /а.с.73/.

Позивачі вказують, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв її син (дядько ОСОБА_3О.) ОСОБА_1, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті ОСОБА_4 Випискою з по квартирної карточки підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою з 16.07.1981 року по даний час /а.с.7, 206-208/.

Поручителем за кредитними зобовязаннями ОСОБА_3 виступила його мати, сестра ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Заяви про прийняття спадщини ні після сина ОСОБА_3, ні після матері ОСОБА_4 вона не подавала.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі листи можуть бути предявлені до виконання протягом року, однак даним правом ПАТ „Сведбанк не скористалось, а тому, на думку суду, втратило право вимоги. Суд посилався на те, що відповідно до ст. 266 ЦК України у звязку з пропуском строку позовної давності щодо виконання основного зобовязання позивач втратив право задовольнити свої майнові вимоги до відповідача за рахунок переданого у заставу (іпотеку) майна, а тому предмет вказаного договору фактично припинив існування, тому іпотека є припиненою. У звязку зі спливом строку позовної давності право вимоги ПАТ „Сведбанк є припиненим, а отже зобовязання позивачів є припиненими.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», на яку як на підставу задоволення позовних вимог посилаються позивачі, виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Припинення зобовязання на вимогу однієї з сторін договору допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, однак ні кредитним договором, ні нормами ст.599-609 ЦК України не передбачено як підставу припинення зобовязань непредявлення виконавчого документа до виконання протягом року.

З оглянутої в апеляційному суді цивільної справи за позовом ПАТ „Сведбанк до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором вбачається, що Публічному акціонерному товариству „Сведбанк 15.05.2012 року видано два виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 162219,43грн. та 120 грн. судових витрат. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.04.2013 року задоволено заяву ПАТ „Сведбанк про заміну сторони виконавчого провадження та замінено вибувшу сторону виконавчого провадження з ПАТ „Сведбанк на правонаступника - Товариство з обмеженою „Факторингова компанія „Вектор Плюс.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк для предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку предявлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відтак, ТОВ „Факторингова компанія „Вектор Плюс не позбавлено можливості, за наявності для того підстав, реалізувати своє право на стягнення суми боргу за судовим рішенням від 13.04.2012 року.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про припинення зобовязань за кредитним договором №0504/0408/55-006 від 14.04.2008 року, укладеним між ВАТ „Сведбанк та ОСОБА_3 з підстав, наведених судом першої інстанції, є неправильним.

За наведених обставин є також безпідставним висновок суду щодо спливу позовної давності до додаткових вимог відповідно до ст. 266 ЦК України.

За змістом ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

На підставі ч. 1 ст. 608 цього Кодексу зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У спірних правовідносинах зобовязання не повязані нерозривно зі смертю боржника і смерть останнього не призводить до припинення зобовязань, а відбувається перехід прав і обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців.

Предявляючи позов, позивачі не посилались на норми спадкового права, проте в суді апеляційної інстанції представник позивачів на обгрунтування доводів апеляційної скарги спирався також на норми ст.ст. 1281,1282 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину /ч.1 ст.1282 ЦК України/.

У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкоємці повідомили кредитора про відкриття спадщини.

Оскільки між ПАТ „Сведбанк, правонаступником якого є ТОВ „Факторингова компанія „Вектор Плюс та ОСОБА_3 виникли кредитні правовідносини, зобовязання боржника ОСОБА_3 не є нерозривно повязаними з його особою, а тому у звязку зі смертю останнього не припиняються і покладаються на спадкоємців, що прийняли спадщину, оскільки судове рішення від 13.04.2012 року не виконано.

Окрім того, у сфері виконання рішення суду відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама

заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Оскільки основне зобовязання не припинене, тому забезпечувальні договори є дійсними.

До того ж згідно із ч. 5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч.2 статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

У даному випадку основне зобовязання не припинено. Проте, правовий аналіз вище зазначених норм матеріального права свідчить про те, що навіть припинення основного зобовязання не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя.

Аналогічний правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду України №6-172 цс15 від 25 листопада 2015 року, який має враховуватись усіма судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть iпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки вiд iпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус iпотекодавця i має всі його права i несе всі його обов'язки за iпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - iпотекодавця, такий спадкоємець не несе вiдповiдальність перед iпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги iпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та iпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки iпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-128цс15 від 2 березня 2016 року, яка має враховуватись судами в силу положень ст. 360-7 ЦПК України.

З огляду на наведене підстав для припинення зобовязання по кредитному договору, укладеному між ПАТ „Сведбанк та ОСОБА_3, визнання припиненими договорів поруки та іпотеки не вбачається.

А тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Оскільки апеляційна скарга задоволена, то з позивачів підлягає стягненню на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» по 803,88грн. з кожного сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Вектор Плюс задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „Сведбанк, Товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Вектор Плюс про припинення дії кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Вектор Плюс по 803,88грн. з кожного сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді