РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, а також моральної шкоди.

07.07.16р. позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог ( а.с. 176) і просив суд стягнути солідарно з обох відповідачів борг за договором позики з урахуванням трьох процентів річних та моральну шкоду. В обґрунтування позову зазначив, що 10.09.2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики, за яким відповідачка взяла у нього в борг 3000 доларів США. для якихось потреб, повязаних з підприємницькою діяльністю чоловіка і зобовязалася повернути кошти до 15.10.2013р. На підтвердження укладання договору позики відповідачка написала розписку. Але грошові кошти у встановлений в розписці строк відповідачка не повернула. Внаслідок невиконання умов договору, йому була спричинена моральна шкода. Так, після цих подій між позивачем та його дружиною виникла сварка, позивач був вимушений піти з сімї. Згодом у нього стався інсульт і він тривалий час знаходився у лікарні, на лікування були витрачені великі кошти, які він вимушений був брати у борг. Стан здоровя його погіршився. Він відчував моральні і фізичні страждання, погіршилися його відношення з оточуючими його людьми.

Позивач просить стягнути солідарно з обох відповідачів борг у сумі 3000 доларів США, що еквівалентно 74460,00 грн. (за курсом НБУ станом на 05.07.2016р. 24,82 грн. за один долар), три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 5956,80 грн. та моральну шкоду у розмірі 30000грн.

Позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. Позивач ОСОБА_1 суду додатково пояснив, що у вересні 2013р. йому зателефонувала ОСОБА_3 і попросила у нього в борг гроші у розмірі 3000 доларів США, як вона пояснила на потреби сімї та вирішення питань, повязаних з бізнесом. Обіцяла повернути до 15.10.2013 року, на підтвердження чого написала розписку. Але у встановлений строк гроші не повернула. Оскільки відповідачка ОСОБА_3 брала кошти на потреби сімї, то відповідати за цим договором повинні ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 За курсом долару до гривні станом на 05.07.2016р. 3000 дол. США еквівалентно 74460,00 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України просять також стягнути три проценти річних за користування грошовими коштами за період з 01 листопада 2013 року по 30 червня 2016 року (32 місяці) у сумі 5956,80 грн. Внаслідок невиконання договору відповідачами позивачу було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 30000,00 грн.

Відповідачі у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.166). Причини неявки суду не повідомили.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те що гроші у позивача не брала і ніяких документів на підтвердження отримання грошей не складала. Просила призначити судову почеркознавчу експертизу, про що подала відповідне клопотання (а.с.93). Але в судовому засіданні 29.03.2016 року представник відповідачки ОСОБА_5 вказане клопотання не підтримала, просила його не розглядати.

Відповідач ОСОБА_4 в частині позовних вимог про солідарне стягнення боргу заперечував, про що подав письмові заперечення (а.с.120). В обґрунтування заперечень вказує на те, що з ОСОБА_3 він не проживає однією сімєю з лютого 2012 року. Посилаючись на ст.ст. 65,73 СК України, вважає притягнення його до цивільно-правової відповідальності за борги іншого з подружжя недопустимим. Підприємницькою діяльністю він ніколи не займався. Грошей, начебто одержаних по розписці не брав і не отримував ніколи, згоди на укладання договору позики між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 ніколи не давав, спільного бюджету з ОСОБА_3 на час укладання розписки вже не мав і справами її не цікавився.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, дружина позивача, суду показала: про те, що чоловік позичив гроші, які вони спільно нажили, вона дізналася тільки коли ОСОБА_3 їх не повернула. Через це між нею та чоловіком стали виникати скандали і вони розійшлися. Внаслідок перенесеного стресу у чоловіка стався інсульт, він потрапив до лікарні. Грошові кошти відповідачка так до цього часу і не повернула.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що у вересні 2013 року до нього подзвонила ОСОБА_3 і попросила дати у борг грошей на 1 місяць для вирішення якихось сімейних проблем. На той час у нього грошей не було і він подзвонив до ОСОБА_1 Той погодився дати гроші. Він разом з ОСОБА_3 приїхали до ОСОБА_1 на роботу. ОСОБА_1 передав ОСОБА_8 гроші, вона написала йому розписку.

Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно зі ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у строк та в порядок, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 10.09.2013 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачці грошові кошти у сумі 3000 доларів США.

Про отримання цих грошових коштів позичальник ОСОБА_3 написала розписку (а.с.4), оригінал якої долучений до матеріалів справи (а.с.180). Позичальник зобовязувався повернути грошові кошти у строк до 15.10.2013 року. Грошові кошти відповідач на час розгляду справи у суді так і не повернула.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і одержане за договором використано на її потреби.

Позивач просить стягнути борг за договором позики від 10.09.2013 року з подружжя ОСОБА_3, посилаючись на те, що грошові кошти ОСОБА_3 брала на потреби сімї.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими. Підстави звільнення від доказування визначені у ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що взяті ОСОБА_3 грошові кошти були витрачені в інтересах сімї. Також не надано суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 надавав ОСОБА_3 у письмовій формі згоду на укладення цього договору позики.

Відтак, у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_4 необхідно відмовити за його недоведеністю.

Така ж правова позиція висловлено у постанові Верховного Суду України від 20.02.2013 року у справі №6-163 цс12.

У судовому засіданні позивачем було доведено, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики. Тому позов в частині стягнення з ОСОБА_3 боргу у сумі 3000,00 дол. США , що в еквіваленті на гривню на час розгляду справи в суді, за офіційним курсом НБУ станом на 05.07.2016р. становить 74460,00 грн. підлягає задоволенню.

Також з відповідача у відповідності до ст. 625 ЦК України необхідно стягнуту три проценти річних за період з 01.11.2013р. по 30.06.2016 рік (32 місяці) у сумі 5956,80 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то ці вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування моральної шкоди.

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст.ст. 625 та 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не передбачає таких наслідків порушення договору позичальником і укладений між сторонами договір позики (а.с.4), відтак, у суда відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 804,17 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 611, 625, 1046,1049,1050 ЦК України, ст.ст.65, 73 СК України, ст.ст. 10,11,15,60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 74460,00 гривням, та три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 5956,80 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію судового збору у розмірі 804,17 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні під час його проголошення протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_9