АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

№ апеляційного провадження: Доповідач Ратнікова В.М.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
- ОСОБА_2
при секретарі - Сімаченко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року про відмову в застосуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про повернення грошової заборгованості, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про повернення грошової заборгованості.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу про застосування заходів забезпечення позову у справі.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою. Суд не надав належної оцінки викладеним в заяві про забезпечення позову доводам заявника про те, що між сторонами існує спір про повернення коштів, а тому накладення арешту на належну відповідачу частку в статутному капіталі, виражену в грошовому розмірі, є співмірним з заявленими позовними вимогами. Не було враховано судом також те, що відповідач в добровільному порядку не повертає грошові кошти, а тому наявний ризик того, що останній здійснить дії, спрямовані на відчуження належної йому частки в статутних капіталах товариств, з метою уникнення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про повернення грошової заборгованості, у якій ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року відкрито провадження.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 про застосування заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на належні ОСОБА_6 частки у статутних капіталах товариств, а саме: частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕЙ.ДЕВЕЛОПМЕНТ» в розмірі 250 000,00 грн.; частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмазно ювелірний центр України» в розмірі 4125,00 грн., частку в статутному капіталі Закритого акціонерного товариства «Торговий дім «Агроексімтрейд» в розмірі 181 250,00 грн., частку в статутному капіталі Приватного підприємства «Норд - М» в розмірі 10,00 грн., частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Апц-Мередіан» в розмірі 45 000,00 грн..
Постановляючи ухвалу про відмову в застосуванні вказаних заходів забезпечення позову у справі, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.151-153 ЦПК України, зазначаючи про відсутність правових підстав для задоволення заяви.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам закону, з наступних підстав.
Так, відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_6 є засновником (учасником) ряду юридичних осіб.
Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, розмір внеску ОСОБА_6 до статного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕЙ.ДЕВЕЛОПМЕНТ» становить 250 000,00 грн.; до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмазно ювелірний центр України» - 4125,00 грн.; до статутного фонду Закритого акціонерного товариства «Торговий дім «Агроексімтрейд» - 181 250,00 грн.; до статутного фонду Приватного підприємства «Норд - М» - 10,00 грн.; до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Апц-Мередіан» - 45 000,00 грн..
Згідно ст. 113 ГК України, приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці.
Згідно ст. 66 ГК України, джерелами формування майна підприємства є грошові та матеріальні внески засновників.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про господарські товариства», господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.
Стаття 144 ЦК України визначає, що статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.
Статті 86, 87 ГК України визначають, що сума вкладів засновників та учасників господарського товариства становить статутний капітал товариства. Вклад, оцінений у гривнях, становить частку учасника та засновника у статутному капіталі товариства.
Відповідно до ст. ст. 85 ГК України, господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески.
Стаття 115 ЦК України встановлює, що господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку.
За змістом цієї статті, майном господарського товариства, крім вкладів до статутного капіталу, також є продукція, вироблена товариством у результаті господарської діяльності; одержані доходи; інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом.
Частці засновника (учасника) в статутному капіталі пропорційно відповідає частка у майні господарського товариства, на яку засновки (учасник) має право.
В правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 03 липня 2013 року по справі № 6 -61цс13, зазначено, що з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства.
В правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6 -31цс14, розяснено, що у господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його членам пропорційно часткам у статному капіталі, тобто, виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, передбаченому законом і статутом товариства. Згідно зі статтею 149 ЦК України звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства в статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності в нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника в статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату предявлення вимог кредиторами. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві. Отже, за змістом зазначених норм права, майно товариства може бути виділено пропорційно частці боржника в статутному капіталі або виплачена його вартість пропорційно частці боржника в статутному капіталі товариства на вимогу кредитора.
Виходячи з вищенаведених положень, допускається звернення стягнення на частку в майні господарського товариства, належну особі, а не на виражений в грошовій формі розмір вкладу до статутного (складеного) капіталу товариства.
Вклад до статутного фонду товариства, який має грошову оцінку, з моменту внесення до статутного капіталу є власністю самого товариства.
З заяви про забезпечення позову вбачається, що представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 просить накласти арешт саме на вклад відповідача до статутного (складеного) капіталу ряду товариств, що оцінений в грошовій формі.
Враховуючи вказане, оскільки представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 в якості забезпечення позову просить накласти арешт на оцінений в грошовому виразі внесок ОСОБА_6 до статутного (складеного) капіталу товариства, що є майном самого товариства, виходячи зі змісту ст. 152 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позву вказаним заявником способом.
Доводи апеляційної скарги про те, що існує загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі забезпечення позову, якщо не будуть вжиті заходи забезпечення позову, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви, так як вимоги заяви про накладення арешту на внески ОСОБА_6 в статутний (складений) капітал господарських товариств не ґрунтуються на положеннях законодавства, з викладених вище підстав.
Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 відсутні. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: