Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1539/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.07.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.

за участь секретаря Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року, за позовом ОСОБА_2 до ПП агрофірма «Славутич» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним і

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у вересні 2002 року між ним та ПП агрофірма «Славутич» було укладено договір оренди землі, на підставі якого він передав в оренду належну йому земельну ділянку площею 7,76 га, розташовану в межах Червонодолинської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області строком на 1 рік.

Вважаючи, що зазначений договір автоматично продовжував свою дію, оскільки він регулярно отримував орендну плату з 2002 року, у квітні 2014 року він звернувся до відповідача із заявою про його розірвання.

Але йому повідомили, що 05.01.2005 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди землі строком на 15 років.

Оскільки згаданий договір він не підписував і про його існування дізнався випадково, просив суд визнати цей договір недійсним,

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зокрема, зазначає, що вирішуючи позов суд безпідставно застосував до спірних правовідносин позовну давність.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, а представник ПП агрофірма «Славутич» просила відхилити апеляційну скаргу, оскільки, на її думку, рішення суду є правильним та справедливим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу було відомо про існування оскарженого ним договору оренди землі від 05 січня 2005 року, оскільки весь цей час він отримував орендну плату.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2, на підставі Державного акту серії ІІ-КР № 040529 від 25.10.2001 року, є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,76 га, розташованої на території Червонодолинської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с. 7).

05 січня 2005 року між ОСОБА_2 як орендодавцем та ПП «Агрофірма Славутич» було укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки строком на 15 років. (а.с. 10,11)

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 2079 від 28.12.2015 року, проведеної на підстави ухвали суду, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у договорі оренди землі від 05.01.2005 року укладеному між ОСОБА_2 та ПП агрофірма «Славутич», який міститься на другому аркуші у розділі «Підписи сторін» у графі «Орендодавець ОСОБА_2.», виконаний не самим ОСОБА_2, а іншою особою.(а.с. 121-123)

За вимогами ч. 3 ст. 640 ЦК України у редакції станом на 05 січня 2005 року договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на час укладення оспорюваного правочину, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно ч. 2 ст. 125 ЗК України (редакція станом на 05 січня 2005 року) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Договір оренди земельної ділянки від 05 січня 2005 року укладено у письмовій формі та зареєстровано у Бобринецькому районному відділенні Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр» ДЗК від 25.02.2005 року за № 130. Таким чином, договір є укладеним.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Правильне визначення моменту початку перебігу строку позовної давності визначає наскільки правильно буде вирішено спір. Неправильне визначення цього моменту призводить до штучного скорочення або подовження строку позовної давності.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України особа, яка подає позов, (позивач) повинна довести в суді, що вона не мала можливості довідатися про порушення свого права раніше.

Проте, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 дізнався про порушення свого права лише у квітні 2014 року.

Так, як убачається з листа за підписом Генерального директора ПП агрофірма «Славутич» від 14 серпня 2015 року, відповідно до облікових даних на виконання договору оренди землі, орендарем вносилася, а орендодавцем ОСОБА_2 щорічно отримувалася орендна плата за період з 2002 року по 2015 рік. (а.с. 81)

Зазначене узгоджується з доводами позивача про те, що у 2002 році між ним та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки строком на один рік і одержуючи щорічно орендну плату він вважав, що ця плата надається саме за вказаним договором, який на його думку продовжувався автоматично.

Дійсно, сторонами у вересні 2002 року було підписано договір оренди спірної земельної ділянки, скріплений печаткою ПП агрофірма «Славутич», строком на один рік. Але вказаний договір не пройшов державної реєстрації, а тому є не укладеним. (а.с.9)

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що, оскільки позивач, як особа похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, весь час, починаючи з 2002 року отримував оренду плату у звязку з чим вважав, що отримує її за договором укладеним у вересні 2002 року, то немає підстав вважати, що ОСОБА_2 було чи могло бути відомо про існування договору від 05 січня 2005 року, який він не підписував, а тому висновок суду першої інстанції про те, що він пропустив строк позовної давності є помилковим.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п. 2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про визнання недійсним, укладеного 05 січня 2005 року між сторонами договору оренди земельної ділянки площею 7,76 га.

Крім того, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору - 512 грн. та витрат повязаних з проведенням судової експертизи - 2211,84 грн.

Слід зауважити, що ОСОБА_2 в позовній заяві неповно вказав найменування відповідача, а суд першої інстанції не зясувавши це, теж зазначив у рішенні замість ПП агрофірма «Славутич» - агрофірма «Славутич».

Проте, оскільки участь у справі приймав представник ПП агрофірма «Славутич», то допущений судом недолік не свідчить, що позов заявлено та вирішено до неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ПП агрофірма «Славутич» задовольнити. Визнати недійсним, укладений 05 січня 2005 року між ОСОБА_2 та ПП агрофірма «Славутич» договір оренди земельної ділянки, площею 7,76 га, яка розташована на території Червонодолинської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Стягнути з ПП агрофірма «Славутич» на користь ОСОБА_2 2211,84 грн. витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи та судовий збір в розмірі 512 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженим в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: