Справа № 199/3665/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

19.10.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 17.06.1998 року його було прийнято на посаду тракториста екскаваторника ІV розряду виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпрі. У зв'язку з характером своїх трудових відносин, які вимагають проживання за місцем роботи або поблизу від нього для виконання своїх службових обов'язків та проживання, в червні 1998 року адміністрацією ВРЖЕП АНД району м. Дніпрі йому було надано в користування вільне приміщення (квартира) № 241-А, розташоване на першому поверсі житлового багатоповерхового будинку № 4 по вул. Висоцького, під'їзд № 8, в м. Дніпрі. Спочатку приміщення використовувалось ним для зберігання необхідних для роботи речей, потім речей власного зберігання та для тимчасового перебування та знаходження в ньому для можливості виконання службових обов'язків, добового чергування, ліквідації аварійних ситуацій, тощо. В подальшому ним було проведено ремонтно-оздоблювальні роботи та обладнано його в придатне для проживання житлове приміщення, і вже з грудня 2000 року він заселився до вказаного приміщення разом зі своєю родиною: дружиною ОСОБА_2, синами ОСОБА_3, 1991р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, де і проживають всі разом з вказаного періоду і по теперішній час. В 2007 році в приміщенні ним проведений капітальний ремонт.

За весь час використання цього приміщення, ним приймалась участь у внутрішньогосподарській діяльності будинку: здійснювалось прибирання сходових клітин, прибудинкової території, приймалась фінансова участь в утриманні приміщень щодо ремонту, обладнання, прибирання. Для облаштування вищевказаного приміщення ним була придбана й побутова техніка, підведені необхідні комунікації. 24.07.2009 року ним був укладений договір № НОМЕР_1 з ЗАТ «Українські радіосистеми» про надання телекомунікаційних послуг широкосмугового доступу до Інтернету в АДРЕСА_1. Позивач посилається на те, що він добросовісно, відкрито, безперервно, безперешкодно володіє та користується приміщенням № 241-А (за викопіюванням № 278) в будинку № 4 по вул. Висоцького, в м. Дніпропетровську, загальною площею 38,0 кв.м., проживаючи в ньому з 2000 року і по теперішній час - тобто протягом 16 років, що є підставою для визнання за ним права власності на це приміщення за набувальною давністю.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд його задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, на вбачаючи законних підстав для задоволення позову.

Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, свідків ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.06.1998 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду тракториста екскаваторника ІV розряду виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпрі, що підтверджується записом № 12 у трудовій книжці. У червні 1998 року зі згоди адміністрації ВРЖЕП АНД району м. Дніпра позивач разом з членами сімї: дружиною та двома синами, вселився в вільне приміщення № 241-А, розташоване на першому поверсі житлового багатоповерхового будинку № 4 по вул. Висоцького, під'їзд № 8, в м. Дніпрі.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст.60 ЦПК України), є такі: майно може бути обєктом набувальної давності; добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність підстави у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних обставин, а саме: позивач не довів суду належними та допустимими доказами той факт, що спірне приміщення, яке займає позивач разом із сімєю, є житловим. Крім того, позивачем суду не доведено факту належності спірного майна відповідачу.

Окрім того, однією із ознак володіння, необхідних для набуття права власності на річ за набувальною давністю, є добросовісність володіння, тобто обставини, у звязку із якими виникло володіння чужою річчю не повинні давати найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Також, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами відсутність підстави у позивача для володіння майном та набуття права власності, оскільки як зазначив позивач в спірне приміщення йому було надано в користування у звязку із знаходженням у трудових відносинах з виробничим ремонтним житлово-експлуатаційним підприємством Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпрі. Проте, доказів дотримання порядку надання житлових приміщень, передбачених ст. ст. 51,52,53,121 ЖК України, позивачем суду не надано.

А отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача не знайшли свого законного обґрунтування, а тому є такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст.10, 60, 130, 214, 215,224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при його проголошенні, - у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя