Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/5445/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
Провадження № 22-ц/778/4578/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Кочеткової І.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Апеляційного суду Дніпропетровської області, Заводського районного суду м. Камянське про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю суддів,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась з вказаним позовом до Апеляційного суду Дніпропетровської області, Заводського районного суду м. Камянське.

Просила визнати її право на справедливий і неупереджений розгляд справи, яке порушено суддями Заводського районного суду м. Камянське та Апеляційного суду Дніпропетровської області, визнати винними суддів Заводського районного суду м. Камянське Дячкова С.В., Гібалюк Т.Ю., суддю Апеляційного суду Дніпропетровської області Деревянко О.Г., скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ від 13 грудня 2010 року в частині затвердження проекту від 19 серпня 2004 року, розробленого ДПІ «Дніпродзержинськцивілпроект», ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2010 року, прийняти рішення про перегляд цивільної справи №2-3/10 судом першої інстанції іншим складом, стягнути з суддів Заводського районного суду м. Камянське Дячкова С.В., Гібалюк Т.Ю., судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Деревянко О.Г. на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, бездіяльністю при розгляді справи про порушення прав житлових умов на їх користь 30000 грн. в рівних частинах з кожного.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2016 року відмовлено у відкритті провадження.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу судді та постановити нову ухвалу, якою направити позовну заяву за відсутністю відповідно до ч. 1 ст. 108 ЦПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3, суд керувався п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, відповідно до якого суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

З висновком суду слід погодитися, оскільки у заявленому до суду позові позивач фактично посилалась на протиправність дій суддів при розгляді конкретної справи, яка розглядалася в порядку цивільного судочинства та на незаконність, на дімку ОСОБА_3, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ від 13 грудня 2010 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2011 року.

Між тим, Конституцією України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом (ст.ст. 126, 129).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України рішення суду і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя можуть оскаржуватися у чинному в даний час апеляційному та касаційному порядку до суду вищої інстанції, а не шляхом їх оскарження до суду першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України і законодавством про судочинство.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) судів (суддів), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду (суддів) є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам статей 6,41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій суддів (судів), повязаних у даному випадку із розглядом справи в порядку цивільного судочинства, нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд правомірно врахував розяснення п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади», відповідно до яких виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновку суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 не спростовують, норми цивільного процесуального законодавства при вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження у справі застосовані судом правильно.

Доводи ОСОБА_3 про необхідність направлення справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ для визначення підсудності відповідно до ст. 108 ЦПК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 серпня 2016 року підсудність даної справи за позовом ОСОБА_3 вже була визначена саме Ленінському районному суду м. Запоріжжя.

Ухвала судді постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: