АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-3137/2006Головуючий у 1-й інстанції Процько Я.В.
Провадження № 22-ц/789/887/16 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - відповідача ОСОБА_1; позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 травня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, посилаючись на те, що відповідач не

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2006 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1Ю на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 11.05.2006 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою того ж суду від 26 травня 2016 року залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути на утримання дочки ОСОБА_4, аліменти у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що рішення ухвалено без його участі, про дату судового засідання, не був належно повідомлений, судом не встановлено чи мав він можливість на момент розгляду справи сплачувати аліменти на дитину та в якому розмірі, а також те, чи ним добровільно сплачувалися аліменти на користь позивачки.

Під час розгляду справи в апеляційному суді, відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи скарги.

Позивач апеляційної скарги не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.05.2002 року, про що свідчить свідоцтво серії І-ИД №072654, видане 25 травня 2002 року відділом РАГСу Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 515.

29 березня 2003 року від шлюбу у подружжя народилася дочка ОСОБА_4.

Дитина проживає разом з матірю у м.Тернополі по вул. Черняховського, 11/36 та перебуває на її утриманні, що стверджується поясненнями позивача, довідкою № 1856 від 10.05.2006 року, виданою комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Житловик.

Батько проживає окремо від дитини.

У справі наявна довідка про доходи від 04 травня 2006 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді слюсаря КВПіА дочірньої компанії Укртрансгаз НАК Нафтогаз України Тернопільського ЛВУ МГ. За період листопад 2005 року - квітень 2006 року його заробіток становив 7997,31 грн.

Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів - розмір аліментів на одну дитину, за жодних обставин, не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Задовольняючи позов та стягуючи аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.05.2006 року до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує свого обов'язку по утриманню дитини дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дитина перебуває на утриманні матері. Визначаючи розмір аліментів на дитину у частці від доходу її батька суд підставно виходив з того, що відповідач є працездатною особою, працює, має постійний заробіток.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, зокрема, що він не був повідомлений належним чином про розгляд справи, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів урівноважила права відповідача, відсутнього у суді першої інстанції, надавши можливість подати докази, котрі не були предметом розгляду у суді першої інстанції. Однак, жодних доказів, котрі би свідчили про незаконність чи необгрунтованість оскаржуваного рішення суду, зокрема, про належне виконання ним у добровільному порядку обовязку по утриманню дитини та про відсутність на момент ухвалення рішення стабільного заробітку(доходу) відповідачем апеляційному суду не подано.

З огляду на вищенаведене, не можуть бути прийняті апеляційним судом твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про невірне визначення судом розміру аліментів у частці від його заробітку та необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 400 грн.

Апеляційний суд, відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював у Тернопільському ЛВУ УМГ філії УМГ Львівтрансгаз з 10 травня 2005 року по 14 березня 2008 року на посаді слюсаря КВПіА. Згідно з виконавчим листом № 2-3137 від 06.06.2006 року Державної виконавчої служби в м.Тернополі із заробітної плати ОСОБА_1 було утримано аліменти на користь ОСОБА_2 у сумі 11 554 грн. 40 коп. Тобто, на час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач мав стабільний заробіток (дохід), а тому суд, в межах заявленого позову, обгрунтовано визначив розмір аліментів у у частці від його доходу.

Що ж до доводів ОСОБА_1, що на даний час він не працює і не має стабільного доходу, то колегія суддів не може зважити на дані доводи, оскільки зміна його майнового стану відбулась після ухвалення рішення суду. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Однак, зазначеного позову предявлено не було.

Підстав до скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324,325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 травня 2006 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

ОСОБА_5