Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в інтересах якого діє ГриньКостянтин Андрійович, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, у якому просило звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям даного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та стягнути з відповідачів в солідарному порядку 10 000 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що 30 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитно-заставний договір, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 30 000,35 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 29 квітня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за даним договором ОСОБА_4 передала банку за договором застави від 30 квітня 2008 року автомобіль марки «Volkswagen», модель LT 35, реєстраційний номер НОМЕР_2

З метою належного виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «А-Банк» 20 жовтня 2010 року було укладено договір поруки за № 167.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 не виконала, внаслідок чого станом на 14 травня 2012 року загальна заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» складає 38 597,64 дол. США, що еквівалентно 308 395 грн 16 коп., з яких: заборгованість по кредиту - 22 762,34 дол. США; заборгованість по відсоткам - 3 500,40 дол США; заборгованість по комісії - 1105,15 дол. США; заборгованість по пені - 9 361,97 дол. США, штраф (фіксована частина) - 31,29 дол. США; штраф (процентна складова) - 1836,49 дол США.

З огляду на викладені обставини банк просив позов задовольнити.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволення позовних вимог.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє ГриньК.А., просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 30 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитно-заставний договір, за умовами якого, банк надав позичальнику кредит в розмірі 30 000,35 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 29 квітня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за даним договором ОСОБА_4 передала ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором застави від 30 квітня 2008 року автомобіль марки «Volkswagen», модель LT 35, реєстраційний номер НОМЕР_2

З метою належного виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «А-Банк» 20 жовтня 2010 року було укладено договір поруки за № 167.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 не виконала, внаслідок чого станом на 14 травня 2012 року загальна заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» складає 38 597,64 дол. США, що еквівалентно 308 395 грн 16 коп., з яких: заборгованість по кредиту - 22 762,34 дол. США; заборгованість по відсоткам - 3 500,40 дол. США; заборгованість по комісії - 1105,15 дол. США; заборгованість по пені - 9 361,97 дол. США, штраф (фіксована частина) - 31,29 дол. США; штраф (процентна складова) - 1836,49 дол. США.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування відмови у задоволення позовних вимог, апеляційний суд повно та всебічно з'ясував і встановив обставини справи, надав належну оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України) та дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з позовом, автомобіль марки «Volkswagen», модель LT 35, на який позивач просить звернути стягнення, як на предмет застави, належить ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2010 року, яке вступило в законну силу. При цьому суд першої інстанції не роз'яснив позивачу його прав та обов'язків, зокрема, щодо можливості залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_6, як співвласника спірного автомобіля, не вирішив цього питання в порядку, передбаченому ст. ст. 32, 33 ЦПК України, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, не сприяв здійсненню його прав.

Апеляційним судом вірно зауважено, що повноваженнями щодо залучення до участі у справі осіб, які не брали участі у розгляді справи у суді першої інстанції він не наділений, що в свою чергу передбачає відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухваленого апеляційним судом рішення, тому касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє ГриньК.А., підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в інтересах якого діє Гринь Костянтин Андрійович, відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова