АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/5492/16-ц Головуючий суддя І інстанції Мамалуй М. В.
Провадження № 22-ц/790/6534/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Шаповал Н.М.

суддів - Кружиліної О.А., Шевченко Н.Ф.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Третя Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що з січня 1994 року вона і ОСОБА_4 почали проживати разом однією сім'єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. За час сумісного проживання вони придбали сумісне майно, а саме: нежитлові приміщення за адресами у АДРЕСА_1 та у буд.АДРЕСА_2, автомобіль марки Toyota р.н. НОМЕР_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Позивач просить визнати факт проживання з померлим однією сім'єю, а також визнати вищевказане майно спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного майна та виключити його із спадкової маси.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2016 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі.

13.05.2016 року позивач подала заяву про забезпечення позову, я якій просила накласти арешт на спірне майно, з метою унеможливлення його відчуження та забезпечення можливості виконання судового рішення по справі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2016 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт та заборонено відчуження майна, що належить на праві власності ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: нежитлові приміщення другого поверху № 7-1 - 7-9 в літ. А-2, загальною площею 422,5 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові приміщення першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 24, 25, 27 в літ. А-5, загальною площею. 322,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2;автомобіль марки "Toyota" модель RAV4, легковий універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В апеляційній скарзі скаргою ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову з постановленням нової ухвали, якою в задоволенні заяви позивачки про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, вказує, що районний суд, не зважаючи на однозначне визначення закону щодо можливості застосувати такий вид забезпечення позову як арешт, а саме виключно на майно відповідача, задовольнив таку заяву та виніс незаконну ухвалу, не зважаючи на те, що відповідачем у вказаній справі на той час була лише одна особа - ОСОБА_2, яка є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Вживаючи заходи забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з позовною заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що предметом спірних правовідносин є нежитлові приміщення за адресами у АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2; автомобіль марки "Toyota" модель RAV4, легковий універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності підстав забезпечення позову не приймаються колегією суддів до уваги.

Судова колегія вважає за необхідне змінити ухвалу суду першої інстанції і скасувати її у частині накладення арешту на спірні нежитлові приміщення та автомобіль, оскільки такий спосіб забезпечення позову порушує права та інтереси власника зазначеного майна.

З висновками районного суду про заборонену відчужувати спірного майна судова колегія погоджується.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ст.307, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст. 313, 315, 319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2, - задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2016 року - змінити.

Скасувати ухвалу у частині накладення арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: нежитлові приміщення другого поверху № 7-1 - 7-9 в літ. А-2, загальною площею 422,5 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові приміщення першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 24, 25, 27 в літ. А-5, загальною площею. 322,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2;автомобіль марки "Toyota" модель RAV4, легковий універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В іншій частині ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: О.А. Кружиліна

Н.Ф. Шевченко