Справа № 588/1203/16-ц
№ провадження 2/588/594/16
20.12.2016 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,
Представник позивача ОСОБА_2 05.10.2016 року звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить господарство під № 18 під вул. Молодіжна в с.Станова Тростянецького району Сумської області. У вказаному господарстві зареєстровані ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4 та їх неповнолітній син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 є сестрою позивача по матері. Відповідач був зареєстрований у вищевказаному будинку як член сімї ОСОБА_5, а тому з ним не укладали договір найму житла.У липні 2011 року відповідач забрав власні речі та виїхав проживати за адресою своєї матері в с. Станова по вул. Шевченка,11. З моменту виїзду позивача, сімейні відносини між ним та ОСОБА_5 припинилася. Відповідач став виїжджати на заробітки в різні регіони України. Точне місце знаходження відповідача позивачу невідомо, проте поштову кореспонденцію за вищевказаною адресою позивач отримує, що підтверджується рішенням суду від 19.12.2013 року. На теперішній час відповідач постійно проживає за іншою адресою і не зявляється зі місцем реєстрації вже понад рік. Намагаючись зняти з реєстрації відповідача, ОСОБА_3 самостійно звернулася до міграційної служби але їй розяснили, що за відсутності відповідача служба може зняти лише за рішенням суду. На даний час відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації у будинку. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житлом у будинку № 18, що розташований по вул. Молодіжна в с.Станова Тростянецького району Сумської області.
Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання повторно не зявився, поштові відправлення надсилались судом за адресою місця реєстрації та встановленим місцем фактичного проживання відповідача (а.с.32,33,45,46). У силу положень частини пятої статті 74 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце засідання належним чином. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів.
Позивачу ОСОБА_3 (дошлюбні прізвища - Никонець, Боброва) ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2004 року належить житловий будинок по вул.Комсомольській, 18 в м. Тростянець Сумської області, який вона успадкувала за заповітом після смерті ОСОБА_8 (а.с.8,12).
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 10.12.2013 року, яке набрало законної сили 25.12.2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.13).

Як вбачається з довідок Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області від 30.09.2016 та від 16.12.2016 відповідач з 03 березня 2007 року зареєстрований у житловому будинку по вул.Молодіжна (попередня назва - Комсомольська), 18 в с.Станова Тростянецького району Сумської області разом з ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 (а.с.10,47).

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_3, якій належить житловий будинок по вул.Молодіжна, 18 в с.Станова Тростянецького району Сумської області, в якому з її дозволу після одруження та народження сина вона зареєструвалось разом з її чоловіком ОСОБА_4. З 2011 року вони з чоловіком не проживають разом у будинку свідок проживає у двох з сином, а ОСОБА_4 проживає у с.Станова у матері по вул.Шевченко,11, раніше їздив на заробітки. Свої речі він забрав і останні пять років до будинку не зявляється, не бажає зніматись з реєстрації через свій характер, посилаючись на те, що нехай кому потрібно той і виписує його.

Допитана в судовому засідання як свідок ОСОБА_9 суду показала, що проживає у с.Станова по-сусідству з ОСОБА_5, яка живе у будинку на вул.Комсомольській, 18 разом з дитиною. Її колишній чоловік з нею не проживає приблизно пять років, живе в цьому ж селі у матері.

Вирішуючи заявлену представником позивача вимогу про визнання відповідача таким, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються права власності та права користування житлом і на час виникнення регулюються норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За змістом пункту 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.12.2012 року № 1077 для реєстрації місця проживання особа серед іншого подає до відповідно центру надання адміністративних послуг документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї на реєстрацію місця проживання.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права особи, яка не є власником (наймачем) відповідного житла, залежить від згоди власника цього житла, припинення права власності особи на житло припиняє право особи на користування цим будинком, яка його набула зі згоди попереднього власника.

Таким чином, права осіб на житло, які не є його власниками, є похідними від прав самого власника житла. При зміні власника житла закон не передбачає при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) осіб, які набули таке право зі згоди колишнього власника.

Досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідач не проживає у спірному будинку близько 5 років, його особисті речі в ньому не зберігаються, витрат на утримання спірного житла відповідач не несе. Жодних доказів, що спростовували б пояснення свідків та піддавали б сумніву подані нею докази, відповідачем суду не надано.

З огляду на зазначене, та те, що судом установлено, що відповідач з 2011 року по цей момент фактично не проживає у будинку, який належить позивачу, ураховуючи відсутність згоди позивача як власника житла на його проживання в будинку, суд дійшов висновку, про наявність підстав для визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житлом за адресою: вул. Молодіжна, 18 у с.Станова Тростянецького району Сумської області, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 88, 209, 214-215, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на користування житловим будинком № 18, що розташований по вул.Молодіжна в с. Станова Тростянецького району Сумської області.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят однієї) грн. 20 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.В.Щербаченко