Справа № 2-о-63/11 Провадження № 22-ц/772/2227/2016Копія Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 66 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 лютого 2011 року в справі за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_6 безвісно відсутнім, -

встановила:

В грудні 2010 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися в Ленінський районний суд м. Вінниці із заявою про визнання громадянина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім.

В обґрунтування заяви посилалися на те, що ОСОБА_5, який є чоловіком ОСОБА_4 і батьком ОСОБА_7 в жовтні 2007 року поїхав з дому в Крим на роботу і вони не мають жодних відомостей про місце його перебування, більше трьох років не зявляється за місцем проживання і відносин ні з ким не підтримує. Розшуковими заходами, що вживалися Ленінським РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області місце його перебування не встановлено.

Посилаючись на те, що задоволення заяви має для них юридичне значення необхідністю врегулювати відносини з оплати житлово-комунальних послуг за відсутнього, просили визнати безвісно відсутнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.01.2008 року.

15.01.2011 року одна із заявників - ОСОБА_4 померла (а. с. 19).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.02.2011 року заяву задоволено. Визнано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с. Юрківці Могилів-Подільського району Вінницької області, безвісно відсутнім з 01.01.2008 року.

В червні 2016 року ОСОБА_3, яка не брала участі в справі, проте обґрунтувала своє право на апеляційне оскарження вирішенням судом питання про її права та обовязки, а пропущення строку на апеляційне оскарження тим, що їй не було відомо про розгляд справи і прийняте судом рішення, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права розгляд справи неповноважним складом суду, а також наявність спору про право, просила скасувати рішення суду, а заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без розгляду.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вимоги апеляційної скарги підтримали і просили задовольнити.

Крім обставин, викладених в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 будучи допитаною в судовому засіданні за правилами допиту свідків, апеляційному суду показала, що рішення суду першої інстанції є незаконним ще й тому, що в червні 2010 року вона мала телефонну розмову з батьком, який привітав її з днем народження, проте не повідомив, де проживає (перебуває) і з того часу вона його не бачила й інших звісток не мала, хоча зверталася в міліцію з приводу його розшуку.

25.12.2013 року заявник ОСОБА_5 також помер, а в справу вступила його правонаступник спадкоємець ОСОБА_10, яка проти апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечувала посилаючись на те, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду від 04.02.2011 року з одних лише формальних міркувань. Крім того, вважає, що ОСОБА_3 знала про оскаржуване рішення раніше, так як в 2012 році отримала свідоцтво про право на спадщину після батька, а в грудні 2014 року звернулася до суду із позовом до неї про усунення перешкод в користуванні власністю. Той факт, що ОСОБА_10 є спадкоємницею за заповітом після смерті ОСОБА_5 підтверджено рішення апеляційного суду Вінницької області від 21.05.2015 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заінтересованих осіб і їх представників, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Процесуальні особливості розгляду цивільних справ за заявами про визнання особи безвісно відсутньою встановлені статтями 234-235, а також Главою 4 розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України.

Зокрема, згідно з частиною 4 статті 234 ЦПК України справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою проводиться судом у складі одного судді і двох народних засідателів.

Водночас відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України розгляд і вирішення справи неповноважним судом є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення апеляційним судом.

Дану цивільну справу суд першої інстанції розглянув і вирішив без участі народних засідателів, тобто неповноважним складом суду, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за заявою.

Вирішуючи ж заяву ОСОБА_5, підтриману його правонаступником спадкоємницею ОСОБА_10, колегія судів виходить з наступного.

Статтею 43 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року.

Апеляційним судом встановлено, що 25.11.2007 року ОСОБА_4 звернулася до Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області із заявою про розшук її чоловіка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як вона втратила з ним звязок в жовтні 2007 року після того, як чоловік поїхав на заробітки в ОСОБА_11 Крим (а. с. 105).

Постійним місцем проживання ОСОБА_5 була квартира АДРЕСА_1, де він проживав разом з своєю дружиною ОСОБА_4 і сином ОСОБА_5, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописку (а. с. 7)

ОСОБА_6 перебував в розшуку в Ленінському РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області як безвісно зникла особа, оперативно-розшукова справа категорії «Розшук», №94 від 08.12.2007 року.

Відсутність ОСОБА_6 за місцем його постійного проживання з жовтня 2007 року підтверджено також актом від 09.12.2007 року, підписи сусідів в якому засвідчено житлово-експлуатаційною організацією (а. с. 12).

Отже протягом тривалого часу в місці постійного проживання ОСОБА_5 відсутні будь-які відомості про місце його перебування, після винесення судом першої інстанції рішення про визнання його безвісно відсутнім розшукові заходи по встановленню місця його знаходження призупинені, але з централізованого обліку безвісті зниклих він не знятий (а. с. 104).

Зазначені обставини відповідно до ст. 43 ЦК України є підставою для визнання ОСОБА_5 безвісно відсутнім з 01.01.2008 року як про те просив заявник.

При цьому колегія суддів відкидає як недостовірні і такі, що суперечать іншим доказам по справі, покази апелянта ОСОБА_3, яка була допитана за правилами свідків, а також свідка ОСОБА_12

Так, стверджуючи в апеляційному суді про те, що її батько ОСОБА_5 нібито телефонував їй в 2010 році з мобільного телефону, ОСОБА_3 не змогла повідомити ні місце, ані конкретний номер телефону, з якого він дзвонив. Відомості про дійсне місце перебування батька їй невідоме.

Разом з тим, в 2011 році ОСОБА_3 зверталася до суду із заявою, в якій просила оголосити її батька ОСОБА_6 померлим. В матеріалах справи №2-о-780/11 наявна заява, що за її змістом подавалася на зміну та доповнення раніше поданої заяви, яка в матеріалах справи відсутня, так само як і копія рішення суду від 04.02.2011 року, що подавалася ОСОБА_3 до її заяви (а. с. 95, 137-138). В заяві ОСОБА_3 посилалася на те, що їй відомо про рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.02.2011 року про визнання ОСОБА_6 безвісно відсутнім, а також зазначено, що з 01.01.2008 року пройшло більше трьох років, однак ніяких відомостей про місце перебування її батька так і не надійшло.

У звязку з тим, що на той час ОСОБА_5 вже було оголошено померлим рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.10.2011 року, ухваленим за заявою ОСОБА_5, ухвалою суду від 19.03.2012 року (а. с. 145) провадження в справі за заявою ОСОБА_3 закрито.

По факту встановлення місця знаходження свого батька ОСОБА_6 ОСОБА_3 в міліцію з письмовою заявою не зверталася (а. с. 104).

Натомість в 2012 році ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 (п. с. 39).

Зазначені матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3, хоча і не була учасником судового розгляду по даній справі в суді першої інстанції, дізналася про оскаржуване рішення суду від 04.02.2011 року не пізніше 22 грудня 2011 року, коли подала до Ленінського районного суду м. Вінниці його копію.

Свідок же ОСОБА_12, який показав, що нібито зустрів свого колишнього односельчанина ОСОБА_5, якого перед тим не бачив біля 20 років, на залізничному вокзалі м. Вінниці в 2010 році, не зміг пояснити, чому саме він вважає, що дана подія мала місце якраз в 2010 році, а не раніше чи пізніше.

Відповідно до ч. 4 ст. 10, ст. 248 ЦПК України апеляційний суд розяснював заінтересованим особам їх право заявити клопотання про виклик певних осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також організації за останнім місцем проживання чи роботи відсутнього, яким можна було б спрямувати запити щодо відомостей про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, проте такі особи чи організації не встановлені, а будь-які відомості про місцеперебування ОСОБА_6 після 01.01.2008 року і до часу розгляду справи апеляційним судом відсутні.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 про залишення заяви ОСОБА_5 без розгляду, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 6 статті 235 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обовязків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» такі справи розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Отже критерієм наявності спору про право в справах окремого провадження є конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволенні заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обовязків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Правові наслідки оголошення особи померлою відповідно до ст. 47 ЦК України прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті, в тому числі до виникнення права на спадкування у спадкоємців.

Правовими ж наслідками визнання особи безвісно відсутньою є: можливість встановлення опіки над її майном, виконання опікуном цивільних обовязків на користь фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, надання за рахунок належного такій фізичній особі майна утримання особам, яких вони за законом зобовязані отримувати (стаття 44 ЦК України).

Право спадкування у ОСОБА_3, а відтак спір про право виникає не безпосередньо за наслідками визнання ОСОБА_6 безвісно відсутнім, а лише після оголошення його померлим і відкриття спадщини. При цьому передумовою оголошення особи померлою якраз і є її безвісна відсутність протягом певного строку, що встановлюється в порядку окремого, а не позовного провадження.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 лютого 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с. Юрківці Могилів-Подільського району Вінницької області, безвісно відсутнім з 01 січня 2008 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:підпис ОСОБА_13
Судді: підпис ОСОБА_14 підпис ОСОБА_15

"З оригіналом вірно"

Суддя: Стадник І.М.