Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/1182/16 Головуючий у 1-й інстанції: Олійник М.Ю.
Провадження № 22-ц/778/4958/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_5 і фізичної та ОСОБА_6 про визнання недійсними результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, визнання недійсним наказу про звільнення, зобовязання змінити формулювання підстав звільнення, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2016 року ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_5 і ОСОБА_6, про визнання недійсними результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, визнання недійсним наказу про звільнення, зобовязання змінити формулювання підстав звільнення, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 вересня 2016 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків заяви, а саме, позивачу необхідно було сплатити судовий збір в сумі 1653 грн. 60 коп.

15 вересня 2013 року від ОСОБА_4 надійшла заява про неможливість сплати судового збору у звязку з тяжким матеріальним становищем і відстрочення або звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відстрочення або звільнення від сплати судового збору, а також позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових повісток, які приєднані до матеріалів справи до апеляційного суду не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суддя виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, а саме: не сплатила судовий збір у розмірі, передбаченому ст. 4 ч.1 Закону України "Про судовий збір".

Проте, вказаний висновок є передчасним.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" (далі - Постанова) роз'яснено, що судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

У п. 3 вищевказаної Постанови зазначено, що порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною п'ятою статті 119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина п'ята статті 119 ЦПК України), не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 121 ЦПК України) або залишення заяви без розгляду (пункт 8 частини першої статті 207 ЦПК України).

Разом із тим, якщо позивачем (заявником) заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати відповідно до статті 82 ЦПК України, то наслідки, передбачені статтею 121 ЦПК України, застосовуються лише за умови відмови в задоволенні такого клопотання, про що постановляється відповідна ухвала.

Положення ст. 121 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилась з її змістом, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Встановлено, що після отримання ухвали судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 вересня 2016 року про залишення позову без руху для усунення недоліків для сплати судового збору ОСОБА_4 звернулася до суду з відповідною заявою та просила суд відстрочити або звільнити її від сплати судового збору, пославшись на тяжке матеріальне становище ( а.с. 12).

Суд, відхиливши клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору, не запропонував останній надати відповідні докази на підтвердження тяжкого матеріального становища, не обговорив питання про можливість відстрочення сплати судового збору, як це передбачено ч.1 ст.82 ЦПК України.

Проте, із доданих до заяви письмових доказів вбачається, що ОСОБА_4 була звільнена з роботи та на час звернення до суду ніде не працює, ніяких доходів не отримує.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що наряду з іншими позовними вимогами позивач просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а відповідно до положень ч. 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» N 3674-VI, 08.07.2011 встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому й числі : 1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на судовий захист, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Таким чином, ураховуючи викладене та положення п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, оскаржувана ухвала не може бути визнана такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з передачею на новий розгляд питання про відкриття провадження до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.307,312 п.3, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року у цій справі скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: