Справа № 340/128/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1740/2016
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: представника ПАТ КБ "ПриватБанк"

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Верховинського районного суду від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявлено позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 12.12.2007 року між Банком та ОСОБА_4, який 18.02.2014 року помер. Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 на час смерті ОСОБА_4 постійно з ним проживала, а тому являється його спадкоємицею, Банк просив стягнути з неї суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 18.02.2014 року становила 5686,39 грн, з яких 5312,88 заборгованість за кредитом та 373,51 грн заборгованість за відсотками, а також сплачений судовий збір.

Рішенням Верховинського районного суду від 21 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, а також на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом не було враховано того, що відповідач на час відкриття спадщини постійно проживала разом з ОСОБА_4, а тому у відповідності з ч.3 ст.1268 ЦК України, вона являється його спадкоємцем. При цьому, апелянт звертає увагу суду на те, що відповідач не відмовлялась від прийняття спадщини. Також представник позивача вказує на те, що Банк вчасно предявив свої вимоги до спадкоємця померлого, що підтверджується наявними в матеріалах справи претензіями від 26.06.2014 року та 29.10.2014 року, які були надіслані на адресу Верховинської районної державної нотаріальної контори. Крім того, зазначає представник позивача, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, оскільки отримання такого свідоцтва є його правом, а не обовязком. Представник Банку також вважає, що суд першої інстанції повинен був самостійно встановити інформацію про обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх в грошовому еквіваленті, оскільки таких можливостей Банк не мав. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, апелянт просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду представником ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційна скарга з наведених підстав підтримана.

Відповідачка ОСОБА_3 в засіданні апеляційного суду 28 вересня 2016 року пояснила, що у її чоловіка ОСОБА_4, який помер 18.02.2014 року, на праві власності був у 2012 році зареєстрований після реконструкції двохповерховий жилий будинок у смт. Верховина по вул.Невестюка.4. На день смерті чоловіка вона проживала у цьому будинку. Зазначила, що нею у 2014 році з дотриманням встановленого законом шестимісячного строку була подана до приватного нотаріуса Верховинського району заява про прийняття спадщини. Однак, до цього часу їй свідоцтво про право на спадщину не видано.

Після завершення перерви ОСОБА_3 в судове засідання 20 жовтня 2016 року не з'явилась, але надіслала заяву про відкладення розгляду справу у зв'язку із необхідністю зібрання доказів та складення заперечення на апеляційну скаргу. Однак, колегія суддів не вбачає поважних підстав для задоволення цієї заяви, оскільки відповідачці було надано достатньо часу для підготовки до захисту прав та законних інтересів.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості її чоловіка, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів прийняття відповідачкою спадщини та отримання нею свідоцтва про право на спадщину. Однак, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки його зроблено при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проживала і була зареєстрована за місцем проживання її чоловіка ОСОБА_4 (копія паспорта відповідачки а.с.14). Документальних відомостей про те, що вона до смерті чоловіка змінила місце проживання, немає.

Для повного з'ясування обставин, від яких залежить правильне вирішення даного цивільно-правового спору, суду необхідно було встановити, кому саме належав житловий будинок, в якому проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_3

У зв'язку із неявкою відповідачки та ненадання нею правовстановлюючих документів на згаданий будинок суд першої інстанції повинен був виконати вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснення представнику позивача прав та обов'язків та попередження про наслідки процесуальних дій, зокрема щодо ненадання відповідних доказів. Згідно названої правової норми суд повинен був сприяти здійсненню процесуальних прав у випадках, встановлених ЦПК України. Однак, названого обов'язку суд не виконав.

В засіданні ж апеляційного суду ОСОБА_3 зазначила, що будинок №4 по вул.Невестюка у смт. Верховина після його реконструкції став двохповерховим, і у 2012 році у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на цей будинок було зареєстровано за ОСОБА_4 Також відповідачка вказала, що нею своєчасно було подано заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка. Однак, вона пояснила, що заява про прийняття спадщини нею була подана не у Верховинську районну державну нотаріальну контору, а до приватного нотаріуса Верховинського району.

Отже, відповідачкою визнано факт наявності спадкового майна після смерті її чоловіка та факт прийняття нею спадщини. Ці обставини є визначальними для правильного вирішення даного цивільно-правового спору.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові ж спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк», дізнавшись про смерть ОСОБА_4, надіслало Верховинській районній нотаріальній конторі претензію кредитора 29 жовтня 2014 року (відповідь нотаріальної контори а.с.25). Отже, строки на пред'явлення претензії, встановлені ч.2 і 3 ст.1281 ЦК України, позивачем не порушені.

В ч.1 ст.1282 ЦК України вказано, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Сума кредитної заборгованості ОСОБА_4 5686 грн 39 коп позивачем підтверджена документально, і вона відповідачкою не оспорювалась. Колегія суддів вважає, що ця заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_3 в повному об'ємі, оскільки вартість спадкового об'єкта нерухомого майна не може бути менше зазначеної суми заборгованості.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі ухвалено з порушенням вимог норм матеріального і процесуального права. Тому воно не може бути залишене в силі. По даній справі є правові підстави для ухвалення нового рішення про задоволення позову Банку щодо стягнення кредитної заборгованості та про стягнення з відповідачки судових витрат.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 313: 314; 316; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити. Рішення Верховинського районного суду від 21 червня 2016 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 5686 (п'ять тисяч шістсот вісімдесят шість) грн 39 коп заборгованості за кредитним номером б/н від 13.12.2007 року, а також 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_5