Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"27" грудня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М., при секретарі Костіні Р.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що 31 серпня 1996 року уклала шлюб з відповідачем. 08 травня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя. Під час сумісного проживання в період шлюбу та за сумісні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Квартира була зареєстрована на ім'я позивача. Вказану квартиру вважає спільним сумісним майном, частки подружжя в якому є рівними. Після розірвання шлюбу між сторонами виник спір щодо квартири, оскільки відповідач користується ним одноосібно. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, у зв'язку із чим вона звернулась до суду. Просила визнати за ним та відповідачем право власності на спірну квартиру в рівних частках по 1/2 частині за кожним.

Позивачка в судове засідання не зявилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином .У зв'язку із неявкою відповідача в судове засідання, судом з урахуванням думки позивачки прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996 року по 08 травня 2015 року.

Згідно біржового контракту №17364 від 02 жовтня 1997 року, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 та право власності зареєстровано в Маріупольському БТІ 20 жовтня 1997 року згідно реєстраційного свідоцтва № 35804. (а.с.5-6).

У подальшому, рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 21 травня 2007 року, визнано дійсним договір-купівлі продажу зазначеної квартири, який укладено в Маріупольській універсальній товарній біржі. Рішення набрало законної сили 30 травня 2007 року.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що ОСОБА_2 має у приватній власності 1/1 частину квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 58, 59 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з аналізу зазначених норм, розподіл обов'язків щодо доказування в цивільній справі здійснюється на підставі принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні вказаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна.

В статті 70 СК України зазначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 26, 30, 40, 42, 44, 60, 61, 79, 84, 85, 88, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позову заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 56,20 кв.м., жилою площею 40,20 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м.Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко