АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7339/16 Справа № 191/4211/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Пищиди М.М.,

суддів - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

за участю секретаря - Григорєвій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 21.02.2005 року помер батько сторін по справі - ОСОБА_4, який перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, матірю сторін, з 1947 року до моменту смерті.

На момент смерті ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 28.12.1998 року, яке було видане виконкомом Іларіонівської селищної ради на підставі рішення № 102 від 14.12.1998 року, належало домоволодіння № 6а по вул. Р.Люксембург с. Іларіонове.

На час смерті спадкодавця домоволодіння № 6а по вул. Р. Люксембург в с. Іларіонове складалося із: А-1 житлового будинку загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м; А.1-1 жилий будинок загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м.; Б-1-літня кухня; В-1-сарай; Г-1-гараж; П-1- погріб; Е-1- вбиральня; Ж-1- літній душ; И-1- літня кухня; Д-1- сарай; П!-1- погріб; К-1-лазня; М-1-навіс; Л-1-водоколонка; Л'-1-вбиральня; 1-4 огорожа; 1-І1- бруківка (далі домоволодіння).

На вказане майно 08.09.2006 року державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 21.02.2005 року ОСОБА_4 його дружині - ОСОБА_5.

09.08.2007 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ № 500813 та зареєструвала право власності на 1/1 частки домоволодіння за собою, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 09.08.2007 року №15526765.

04.10.2007 року ОСОБА_5 оформила договір дарування частини вищезазначеного домоволодіння, до складу якої увійшли: А'-1 жилий будинок загальною площею 40,2 кв.м., И-1- літня кухня; К-1-лазня; Л'-1-вбиральня; П'- 1-погріб, № 1, 2 - огорожа, № І - бруківка асфальт. Дана частина домоволодіння попередньо була виділена в натурі і їй присвоєний № 6 «б» по вул. Р.Люксембург в с. Іларіонове Синельниківського району.

В договорі дарування зазначено, що: «п.1.3. Житловий будинок належить дарувальнику на праві приватної власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 500812, яке видане взамін свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Синельниківською державною нотаріальною конторою за p. № 1-977 від 08.09.2006 року».

Однак, рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.04.2014 року по справі №191/6138/14-ц, яке набрало законної сили, було визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори 08.09.2006 року на імя ОСОБА_5, на підставі того, що при оформленні свідоцтва були порушені права ОСОБА_3, як спадкоємиці першої черги.

Також зазначеним рішенням визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 21.02.2005 року.

За таких обставин, вбачається, що станом на 04.10.2007 року ОСОБА_5 не мала право самостійно розпоряджатися та здійснювати правочини щодо відчуження обєктів домоволодіння, оскільки, враховуючи рішення суду від 17.04.2014 року їй належало право власності не на 1/1 частки домоволодіння, а на 3/4 частки.

Зазначене свідчить про відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у ОСОБА_5 щодо здійснення 04.10.2007 року правочину дарування житлового будинку №6 «б» по вул. Р. Люксембург в с. Іларіонове.

Позивач вважає, що рішення суду від 17.04.2014 року має преюдиційне значення для правильного вирішення даної справи про визнання недійсним договору дарування від 04.10.2007 року та є підставою для задоволення даного позову.

Крім того, позивач зазначив, що про порушення своїх прав, як спадкоємця після померлої ОСОБА_5, він дізнався з рішення Синельниківського місьрайонного суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 року по справі № 191/1654/15-ц. Зазначеним рішенням було визнане недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, яке було видане йому 22.11.2013 року після померлої ОСОБА_5.

Необхідність скасування договору дарування від 04.10.2007 року обумовлена ще й тим, що присуджена відповідачу 1/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: с.Іларіонове, вул.Р. Люксембург, буд. 6а, станом на момент винесення рішення від 17.04.2014 року не відповідає обсягу спадкової маси, яка підлягала спадкуванню після смерті спадкодавця - ОСОБА_4, померлого 21.02.2005 року. Відчуження за договором дарування від 04.10.2007 року обєктів нерухомості, що станом на 21.02.2005 року входили до складу спадкового домоволодіння, спричинило суттєву зміну спадкової маси, яка підлягає спадкуванню позивачем після померлої у 2011 році ОСОБА_5.

Позивач вважає, що порушуються його спадкові права, оскільки має місце необґрунтоване позбавлення його спадкового майна через безпідставне розширення прав відповідача.

Просить суд визнати недійсним договір дарування від 04.10.2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в 1998 році на підставі свідоцтва на право особистої власності на імя ОСОБА_4 було оформлено право власності на домоволодіння № 6 «а» по вул. Р.Люксембург в с. Іларіонове Синельниківського району, яке складалося з двох житлових будинків А 1 загальною площею 62, 3 кв. м. та А1 1 загальною площею 40, 2 кв. м. та господарські будівлі та споруди. Оскільки станом на 1998 рік ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_5, то відповідно до норм чинного на той час законодавства у подружжя виникло право спільної сумісної власності на дане домоволодіння в рівних частках.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини даного домоволодіння, оскільки інша 1/2 частина належала за законом його дружині ОСОБА_5 Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 були його дружина ОСОБА_5 та його донька ОСОБА_3 Але ОСОБА_5 в порушення прав спадкоємця ОСОБА_3 08.09.2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на все домоволодіння.

У звязку з цим рішенням суду від 17.04.2014 року свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.09.2006 року було визнано частково недійсним та за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/4 частину зазначеного домоволодіння.

25.09.2006 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті склала заповіт на імя свого сина ОСОБА_2, згідно якого усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось, усі майнові права та обовязки, які належатимуть їй на час посвідчення заповіту, а також майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті заповіла ОСОБА_2

09.08.2007 року ОСОБА_5 взамін свідоцтва про право на спадщину від 08.09.2006 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями за адресою: вул. Р.Люксембург, 6 «а» в с. Іларіонове. Дане свідоцтво було зареєстровано в Синельниківському МБТІ.

15.02.2007 року ОСОБА_5 отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження жилого будинку А 1 та частини господарських будівель, що складали 2/5 частини домоволодіння.

16.08.2007 року ОСОБА_5 повторно для відчуження отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15613704, а саме, на житловий будинок А 1 загальною площею 40, 2 кв. м з відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: с. Іларіонове вул.. Р.Люксембург, 6 б, що складають 2/5 частини домоволодіння, як було визначено витягом від 15.02.2007 року. На підставі даного витягу був укладений спірний договір дарування.

04.10.2007 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 жилий будинок № 6 «б» по вул.. Р.Люксембург в с. Іларіонове загальною площею 40, 2 кв. м, а саме, жилий будинок А 1 , И 1 літня кухня, К 1 баня, Л 1 вбиральня, П 1 погріб цегл., № 1, 2 огорожа, № І бруківка, про що свідчить договір дарування, який зареєстрований в Синельниківському МБТІ.

16.08.2011 року ОСОБА_5 померла. 22.11.2013 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин спадкового майна, яке складається з жилого будинку А 1 загальною площею 62, 3 кв. м, Б 1 літня кухня, В 1 сарай, Г 1 гараж, П 1 погріб бетонний, Е 1 вбиральня, Л 1 водоколонка металеві труби, І бруківка асфальт, № 1-3 огорожа бетон. метал. сітка. Дане майно розташоване за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «а» в с. Іларіонове. На 1/6 частку даного спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видано ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п»ятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ст.. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, судовим рішенням від 17.04.2014 року встановлено, що за життя ОСОБА_5 як співвласниця у спільній сумісній власності подружжя з ОСОБА_4 мала у власності 1/2 частину домоволодіння за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «а» с. Іларіонове, яке складалося з жилого будинку А 1, жилого будинку А1 1 та господарських будівель та споруд, а також після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 успадкувала 1/4 частину домоволодіння. Тобто всього на праві власності ОСОБА_5 належало 3/4 частки домоволодіння, а ОСОБА_3 після смерті свого батька ОСОБА_4 успадкувала 1/4 частину домоволодіння.

Позивач ОСОБА_2 жодної частки цього майна після смерті свого батька ОСОБА_4 не успадковував. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.02.2007 року житловий будинок А 1 має загальну площу 62, 3 кв. м., а житловий будинок А1 1 40, 2 кв. м.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.08.2007 року жилий будинок А 1 має загальну площу 40, 2 кв. м. В договорі дарування зазначено, що ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок загальною площею 40, 2 кв. м під літерою А 1 та частину господарських будівель та споруд за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «б» с. Іларіонове. Подароване майно згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.02.2007 року складає 2/5 частини.

Договір дарування 02.11.2007 року був зареєстрований в Синельниківському МБТІ, що свідчить про те, що ОСОБА_3 в цілому є власником житлового будинку загальною площею 40, 2 кв. м та зазначеної частини господарських будівель та споруд за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «б» с. Іларіонове.

Дані обставини дають суду підстави стверджувати, що ОСОБА_5 за життя як власник 3/4 частки успадкованого майна мала право розпоряджатися його частиною на користь своєї доньки ОСОБА_3, з якою володіла даним майном на праві спільної часткової власності. За таких обставин після відчуження частини майна за договором дарування у власності ОСОБА_5 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку А 1 загальною площею 62, 3 кв. м та відповідної частини господарських будівель та споруд, на яке після її смерті 16.08.2011 року відкрилася спадщина та яке успадкував за заповітом ОСОБА_2 у вигляді 5/6 частин житлового будинку А 1 загальною площею 62, 3 кв. м з зазначеною частиною господарських будівель та споруд за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «а» с. Іларіонове.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку відмовляючи у позові, оскільки ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_4 не був спадкоємцем та прав на майно за спірним договором не мав, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 як співвласники спадкового майна були вільними в укладенні договору та визначенні його умов, що свідчить про наявність згоди між ними, то й відповідно укладений договір дарування від 04.10.2007 року щодо житлового будинку загальною площею 40, 2 кв. м з відповідною часткою господарських будівель та споруд не є таким, що порушує спадкові права позивача після смерті ОСОБА_5

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст. 209 307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: