АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1208/16 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, отриманих на підставі договору позики від 13 серпня 2011 року в сумі 152 500 грн. та 15 500 доларів США, нарахованих відсотків за користування позикою в розмірі 13 725 грн. та 1395 доларів США, інфляційних нарахувань в сумі 19 506,27 грн., посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за вищевказаним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, на яку згідно норм законодавства нараховані інфляційні нарахування, три проценти річних.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 13.08.2011 року в сумі 16 895,00 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 320 401,31 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3204,02 грн. судового збору, сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року виправлено описку у вищевказаному рішенні суду, зазначившиу резолютивній частині рішення "Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 13.08.2011 року в загальній сумі 320401,31 грн." замість "Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 13.08.2011 року в сумі 16895,00 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 320 401,31 грн."

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції дав недостатню оцінку договору, який долучив позивач, оскільки упустив при аналізі доводів сторін відсутність надання позивачем розписки, як доказу про передачу грошей, що передбачено в умовах вказаного договору.

У судовому засіданні апелянт та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просять її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором позики - неповернення суми боргу у встановлений в договорі позики строк, порушено права позивача, які у відповідності до вимог чинного законодавства підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та нарахованих відсотків за користування позикою.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що 13 серпня 2011 року сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 кошти в сумі 152 000 грн. та 15 500 доларів США.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Борговий документ - оригінал договору позики грошей у сумі 152500 грн. та 15500дол. США на час звернення з позовом до суду знаходиться у позивача, що підтверджує факт невиконання зі сторони відповідача ОСОБА_1 зобов'язань щодо повернення позикодавцеві грошових коштів.

Відповідно до п. 1 договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальника гроші в сумі 152 000 грн та суму у розмірі 15 500 доларів США. Передачу грошей було видано до підписання цього договору, про що Позичальником видана розписка.

Згідно п. 4 даного договору цей договір вважається укладений з моменту передання Позикодавцем грошей Позичальнику (а.с.7).

Таким чином, судом встановлено порушення відповідачем ОСОБА_1 прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики від 13.08.2011 року 16895,00доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 320401,31грн. та судових витрат по справі, позов слід задовольнити.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо відсутності боргової розписки, оскільки згідно п. 1 договору позики, відповідач ОСОБА_1 отримав кошти до підписання договору, у системному зв'язку з іншими його умовами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Р.М. Кузьма