Провадження №2/522/7966/16
УХВАЛА

30 вересня 2016 року Приморський районний суд міста Одеса

у складі: головуючого судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення обєкта самочинного будівництва ,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2016 року ОСОБА_1 міська рада звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить зобовязати відповідача власними силами і за свій рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до квартири АДРЕСА_1.

Одночасно представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду із письмовою заявою про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії повязані з державною реєстрацією обєкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_2.

В обґрунтування вимог заяви представник позивача вказує, що на думку позивача отримавши відомості щодо судового розгляду справи, за результатами якої ОСОБА_2 може бути зобовязана знести за свій рахунок самочинно збудовану прибудову до квартири, вона, задля ускладнення виконання можливого рішення суду може передати право власності іншій особі. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав позивача на захист свого права щодо розпорядженням належною їй земельною ділянкою, на якій знаходиться вищезазначена прибудова, та ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь ОСОБА_1 міської ради.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, суд прийшов до наступного.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обовязковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного звязку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року, з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі.

Проаналізувавши зміст позовних вимог ОСОБА_1 міської ради, розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності видів забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню

Керуючись ст..ст.151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити органам державної реєстрації прав, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії повязані з державною реєстрацією обєкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Копію ухвали суду для виконання направити до Управління Державної реєстрації Юридичного департаменту ОСОБА_1 міської ради (65009, м.Одеса, вул. Черняховського, 6).

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її дії.

Суддя Н.А. Ільченко

30.09.2016