ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/4936/16-ц
провадження № 2/753/3723/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_4.) про стягнення коштів в розмірі 111 152,87 грн., яка складається з: 50 000,00 грн. відповідно до п. 4 Договору; 10 000,00 грн. на підставі виданої розписки на оформлення документів на земельну ділянку; інфляційні витрати в розмірі 3 752,87 грн. та три відсотки річних в розмірі 3 752,87 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 03 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки умови якого, з вини відповідача, у встановлений ним строк, виконані не були, оскільки не був укладений основний договір купівлі - продажу, та на підставі стст. 526, 625 ЦК України просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У травні 2016 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, просила зустрічний позов розглядати з первісним позовом та попередній договір від 03 листопада 2010 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнати недійсним, посилаючись на те, що не змогла виконати взятого на себе зобов'язання щодо оформлення документів на земельну ділянку під впливом тяжких життєвих обставин, зокрема смертю доньки та чоловіка. Також посилалася на те, що ціна земельної ділянки не відповідає реальній ціні та вважає, що попередній договір купівлі-продажу укладено на вкрай невигідних для неї умовах, та основний договір купівлі-продажу земельної ділянки на таких умовах не міг би бути укладеним. Чоловік на момент укладення попереднього договору був живий, проте письмової згоди, посвідченої нотаріально, на укладення правочину не давав. Оскільки відповідно до п. 3 ст. 635 ЦК України жодна із сторін не направляла другій стороні пропозицію про його укладення, то попередній договір від 03 листопада 2010 року припинений з 01 січня 2014 року. Грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., відповідно до п. 2.4. Попереднього договору ОСОБА_4 не отримувала та на підставі стст. 215, 223, 369, 635 ЦК України просила зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до розгляду в одному провадженні з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, у задоволені зустрічного позову - відмовити та надав письмові заперечення на зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволені, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 03 листопада 2010 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі - продажу (далі по тексту - Договір) (а.с. 3-4).

Відповідно до п. 1 цього Договору, сторони домовилися, що зобов'язуються у майбутньому, в строк до 31 грудня 2013 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки на умовах, встановлених цим договором.

Згідно п. 2.3. Договору продаж земельної ділянки буде здійснено за 100 000 грн. В якості гарантованої суми позивачем було передано відповідачу 50 000 грн., які останньою були отримані, що відповідає п. 2.4. Договору.

Відповідно до розписки від 12 серпня 2010 року відповідач отримала від позивача грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. на оформлення земельної ділянки (а.с. 5).

Дана обставина під час розгляду справи сторонами не заперечувалась, а отже не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

В судовому засіданні було встановлено, що ані позивач, ані відповідач у встановлений попереднім договором строк договір купівлі - продажу не уклали, до нотаріуса не з'явилися, додаткових угод до попереднього договору не оформлювали.

Як на підставу невиконання умов попереднього договору позивач посилається на те, що у встановлений сторонами строк до 31 грудня 2013 року, відповідач не виконала умови попереднього договору стосовно оформлення та отримання всіх необхідних документів на земельну ділянку для укладання та посвідчення основного договору, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, чим порушив умови попереднього договору, що й призвело до не укладення основного договору купівлі - продажу.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. відповідно до п. 2.4. Договору, остання не отримувала, оскільки була усна домовленість з позивачем про те, що кошти в сумі 100 000,00 грн. будуть виплачені відповідачу після підписання основного договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки дані обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами та не визнаються позивачем. Натомість, приписами п. 2.4. Договору передбачено, що за домовленістю сторін, в рахунок майбутніх платежів, передбачених в п. 2.3. попереднього договору ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 гарантовану суму в розмірі 50 000,00 грн.

Статтями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановлений для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Так, відповідно до п. 4 Договору у випадку не укладення основного договору з вини ОСОБА_4 вона зобов'язується відшкодувати другій стороні збитки, завданні простроченням договору, повернути гарантовану суму в розмірі в сумі 50 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача стосовно повернення гарантованої суми в розмірі 50 000,00 грн. та 10 000,00 грн. надані позивачем відповідачу на оформлення документів на земельну ділянку, є правомірними та підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні витрати в розмірі 47 400,00 грн. та три відсотки річних в сумі 3 752,87 грн., то в цій частині слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що попередній договір містить умову про передачу грошових коштів на виконання договору купівлі-продажу в майбутньому, а передача грошових котів у майбутньому не може бути охоплено предметом виконання попереднього договору.

З аналізу ч. 2 ст. 635 ЦК України слідує, що сторона попереднього договору повинна відшкодувати збитки іншій стороні розмір яких так і наявність підлягають доказуванню відповідно до положень ЦПК України. Доказів щодо спричинення відповідачем невиконанням умов попереднього договору позивачу збитків та їх розмір, суду не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновків про недоведеність наявності у позивача збитків та їх розміру, які були обумовлені невиконанням із сторони відповідачів умов попереднього договору.

Наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують.

Щодо вимог ОСОБА_4 про визнання попереднього договору від 03 листопада 2010 року недійсним, суд зазначає, що дані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається в формі встановленої для основного договору, а якщо форма не встановлена, то у письмовій формі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Тобто попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки повинен бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений.

За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може буди визнаний судом недійсним.

Поряд зі ст. 3 Цивільного кодексу України, яка однією з засад цивільного законодавства визначає свободу договору, тобто можливість укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд, ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Спірний правочин всім цим нормам повністю відповідає, тобто підстави визнавати його недійсним, відсутні.

Як вбачається із договору, позивач була ознайомлена з умовами попереднього договору, всіма істотними обставинами та погодилася із ними, підписавши договір без зауважень, що підтверджується її особистим підписом.

Посилання відповідача на те, що її чоловік не давав письмової згоди на укладення правочину, спростовується матеріалами справи. Так, відповідно до п. 5 Договору згода чоловіка відповідача на укладання попереднього договору викладена у заяві, справжність підпису на якій засвідчена 03.11.2010 року ОСОБА_5, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстром 4121. Заява знаходиться у справах нотаріуса, який посвідчив цей договір.

Посилання ОСОБА_4 що попередній договір укладався під впливом тяжких для неї обставин та на вкрай не вигідних для неї умовах, спростовується матеріалами справи. Так при укладанні Договору остання зазначала, що договір не укладається під впливом тяжких для неї обставин (п. 5 Договору).

Договір укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений відповідно до умов ст. 657 ЦК України.

Отже, попередній договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказів на спростування зазначеного ОСОБА_4 не надано.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний попередній договір вчинено під впливом тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних умовах, оскільки при підписанні зазначеного договору ОСОБА_4 ознайомилася та погодилася з його умовами.

Під час розгляду справи представник позивача заявив клопотання про застосування строків позовної давності до зустрічного позову.

Згідно з положеннями стст. 256, 257, 259 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Так, відповідно до п. 1 Договору, зобов'язання укласти у майбутньому договір купівлі-продажу земельної ділянки до 31 грудня 2013 року на умовах, встановлених цим договором, проте до суду ОСОБА_4 звернулася в травні 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку що зобов'язання не виконанні з вини відповідача, отже позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково, в розмірі 60 000,00 грн. Посилання відповідача на те, що попередній договір укладений в порушення вимог чинного законодавства не знайшли своїх підтверджень під час розгляду справи, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись стст. 203, 215, 256, 257, 259, 526, 610, 611, 627, 635, 657 Цивільного кодексу України, стст. 10, 11, 57-61, 79, 88, 208 - 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошові кошти у сумі 60 000 грн. та судовий збір у розмірі 600 грн.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом - відмовити.

У задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.