Справа № 305/1047/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КУШТАНА Б.П.

при секретарі КУХТІ М.В.

за участю позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання недійсними документів на право власності на землю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 20 жовтня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

21.06.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Білинської сільської ради Рахівського району та із врахуванням заяви від 01.07.2016 про усунення недоліків позовної заяви мотивував його наступним. Позивач неодноразово звертався до Білинської сільради з метою впорядкування прав користування земельними ділянками сусідів ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, однак, сільрада свідомо не бажала цього робити. Потім сільрада (ОСОБА_4) таємно вчинив злочинні дії, оскільки були підроблені документи на земельну ділянку ОСОБА_2, вони не були погоджені з позивачем, не були ним підписані, чим були порушені його законні права. Усі суміжні земельні ділянки «не приведені в законне існування», сільрада (ОСОБА_4) обманула позивача, подала підроблені документи землевпорядній організації, всі документи є недійсними, не мають юридичної сили. Посилаючись на ці обставини, позивач просив:

«всі документи на право власності ділянок сусідів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнати недійсними, як такі з грубим порушенням інших осіб (ОСОБА_1)»;

Судовий збір просив стягнути з ОСОБА_4

Заявою від 01.07.2016 про усунення недоліків позову ОСОБА_1 просив визнати недійсним Державний акт на ділянку сусіда ОСОБА_2 оскільки Білинська сільрада, колишній голова села ОСОБА_4 таємно, від нього, без його відому і дозволу дав дозвіл на виготовлення державного акту, де ОСОБА_2 свідомо пригороджено частину законної земельної ділянки позивача, яка зараз становить 0,065 га замість 0,07 га, та насильно зроблено прохід через земельну ділянку позивача, позивачу нанесено суттєвої шкоди.

Рішенням Рахівського районного суду від 20.10.2016 у позові відмовлено.

Позивач рішення суду оскаржив, вважає його незаконним і необґрунтованим, просить рішення скасувати, «рішення Білинської сільради визнати недійсним, про надання дозволу Держкомзема без погодження і підпису сусіда ОСОБА_1. Документи на особисту ділянку ОСОБА_2 визнати недійсні.». На обґрунтування скарги наводить ті ж мотиви і доводи, якими обґрунтовувався позов. Крім того, зазначає, що його права порушуються ОСОБА_2, той захопив два метри з його земельної ділянки, ходить через двір позивача до своєї хати, у ОСОБА_2 ділянка площею 0,11 га, у ОСОБА_3 0,13 га і там теж немає законних документів на землю, тоді як у позивача такі документи є, а сусідами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 завдано йому суттєвої шкоди. Рішення суду, документи, що є в сусідів, не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1, який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності представника відповідача, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для його задоволення. Рішення суду відповідає вимогам закону, обставинам справи та ґрунтується на її матеріалах і доказах, яким дано правильну оцінку.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав, при цьому, особа вправі звернутися до суду по захист не в будь-який спосіб, а в порядку, встановленому ЦПК України, провадження в цивільній справі здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог; апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами; обовязок доказування позову лежить на позивачеві, який повинен належно довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Сторонами у справах позовного провадження є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка предявила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Правомірній вимозі відповідає обовязок належного відповідача усунути порушення права.

За правилами, що випливають із положень ст.ст. 11-16, 21, 316-319, 321, 328, 386, 396 ЦК України, ст.ст. 78, 90, 95, ст. 152 ч.ч. 1, 2, ч. 3 п.п. «б», «г», «д», ст. 155 ч. 1, ст. 158 ч.ч. 1, 2, 5 ЗК України, особа здійснює свої права та виконує цивільні обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; власник земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, рівно як і особа, яка має речове право на чуже майно, в т.ч., право користування земельною ділянкою, вправі вимагати захисту свого права від порушень, зокрема, й визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, правового акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Виходячи з наведених вимог закону у взаємозвязку з положеннями ст.ст. 118, 119 та інших норм ЦПК України, предмет позову (матеріально-правова вимога) ґрунтується на підставах позову, обумовлений цими підставами та повязаний із ними, точне визначення фактичних і правових підстав позову має вирішальне значення в справі, позаяк визначає коло фактів і обставин, що підлягають встановленню, коло учасників процесу, предмет позову, спосіб доказування предявлених вимог тощо. Тобто, позивачу слід належно визначитися із підставами, предметом позову та колом осіб, які у відповідному процесуальному статусі мають брати участь у справі, виконання позивачем зазначених вимог закону засвідчує, забезпечує та підтверджує його дійсне волевиявлення, та, відповідно, забезпечує можливість розвязання спору виходячи із такого волевиявлення.

Як убачається зі змісту звернення позивача ОСОБА_1 до суду (а.с. 1, 8), він просив «всі документи на право власності ділянок сусідів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнати недійсними, як такі з грубим порушенням інших осіб (ОСОБА_1)»; судовий збір просив стягнути з ОСОБА_4; потім просив визнати недійсним Державний акт на ділянку сусіда ОСОБА_2 оскільки Білинська сільрада, колишній голова села ОСОБА_4 таємно, від нього, без його відому і дозволу дав дозвіл на виготовлення державного акту, де ОСОБА_2 свідомо пригороджено частину законної земельної ділянки позивача, яка зараз становить 0,065 га замість 0,07 га, та насильно зроблено прохід через земельну ділянку позивача, позивачу нанесено суттєвої шкоди.

Таким чином, слід розуміти, що позивач ставив питання про позбавлення, щонайменше, ОСОБА_2 права власності на землю, про визнання недійсним рішення Білинської сільради та державного акту на землю, на підставі яких, слід розуміти ОСОБА_2, набуто землю у власність. Фактично ж претензії у звязку з порушенням своїх майнових прав позивач предявляв і до ОСОБА_3

Поряд із цим, із наявних матеріалів також убачається, що рішенням Білинської сільради від 22.12.2014 № 525 надано дозвіл на розробку проекту відведення у власність гр-нам ОСОБА_2 та ОСОБА_5 земельної ділянки без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_1; рішенням цієї сільради від 23.04.2015 № 558 земельну ділянку площею 0,07 га, розташовану в с. Білин, № 249 і призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, надано у спільну сумісну власність ОСОБА_2 і ОСОБА_5; земельна ділянка площею 0,0657 га, яку використовує ОСОБА_1, межує із земельними ділянками, зокрема, гр-н ОСОБА_5 і ОСОБА_3; на земельній ділянці ОСОБА_1 позначена дорога загального користування, щодо визначення якої для підїзду до житлових будинків №№ 245 «б», 246, 247, 248 і 249 в с. Білин було 02.12.2010 прийнято рішення Білинської сільради № 22 (а.с. 25-31 та ін.).

Рішенням Рахівського районного суду від 14.03.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 04.05.2012, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено (а.с. 31-34). Судом встановлено, що рішенням Білинської сільської ради від 24.02.1992 ОСОБА_1 надано у довічне успадковуване володіння земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, спір щодо дороги загального користування неодноразово розглядався, його наразі вирішено рішенням Білинської сільради від 02.12.2010 № 22, доказів щодо порушення його земельних прав позивачем не було надано.

Позивач не визначився ані з фактичними, ані з правовими підставами свого позову, ані з його предметом, ані з колом осіб, які повинні брати участь у справі, зокрема, з колом відповідачів. По суті, конкретні факти і обставини, які б вказували на конкретні події, дії, що ними у конкретний спосіб певними особами порушуються визначені законом права позивача, які є предметом доказування в справі (ст. 179 ч. 1 ЦПК України), у заяві не наведені, відповідного обґрунтування, в т.ч., правового, щодо цього немає, заяву фактично вмотивовано недопустимими припущеннями. У прохальній частині заяви позивач не зазначив жодних реквізитів документів, що їх просив визнати недійсними, а поставивши фактично питання про позбавлення права власності на землю ОСОБА_2 і ОСОБА_3, не врахував обставин набуття у власність земельної ділянки гр-нами ОСОБА_5, не предявив вимог із відповідним обґрунтуванням саме до фізичних осіб, визначивши відповідачем лише Білинську сільську раду. По суті, позов предявлено із невизначеними вимогами (невизначеним предметом) і не до всіх осіб, прав і обовязків яких, за наведених обставин, він стосується і які з огляду на це повинні мати можливість захищатися від позову, позицію позивача щодо того, хто саме повинен відповідати за позовом, не можна вважати належно визначеною.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами вільно, на свій розсуд, у наведений вище спосіб, ОСОБА_1 предявив позов, для задоволення якого із застосуванням вищевказаних норм матеріального права суд першої інстанції не мав жодних підстав, як не має відповідних підстав і апеляційний суд для задоволення необґрунтованої апеляції позивача зі скасуванням рішення місцевого суду та вирішенням по суті вимог, зазначених у скарзі. Окремі неточності у формулюванні мотивувальної частини рішення суду першої інстанції на законність і правильність рішення не впливають, оскільки можливість задоволення такого позову виключалася, жодних умов для цього не було, у позові обґрунтовано було відмовлено передусім із процесуальних підстав, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію, доводи якої наведеного не спростовують, слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303 ч. 1, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Рахівського районного суду від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді