Номер провадження: 22-ц/785/3532/16
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Процик М.В., Дрішлюка А.І.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат від несвоєчасного виконання зобовязання відповідачкою в розмірі 44452,92 грн., а також 3% річних в розмірі 33169,23 грн., посилаючись на те, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2014 року з відповідачки на його користь стягнуто борг за договором позики, однак вона своєчасно рішення суду не виконала, тому він має право на застосування санкцій, передбачених ст.625 ЦК України.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 77622,15 грн., вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2016 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 112898 грн. 49коп. за договором позики, судовий збір 1018 грн. 34 коп., рішення набрало законної сили, видано виконавчий лист.

Борг після ухвалення рішення суду погашався несвоєчасно та частково, і суд вважав встановленим, що 11.12.2014 року відповідачем було сплачено - 2991 грн. 25 коп., 15.12.2014 року - 2265 грн. 16 коп., 28.04.2015 року 7877 грн. 40 коп., разом 13133 грн. 81 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що залишок боргу станом на час ухвалення рішення складає 100783 грн. 02 коп., і відповідач зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за період з 01.07.2014 року по 28.04.2015 року включно, що становить 44452 грн. 92 коп., а також три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2014 року по 28.04.2015 року, що становить 33169 грн. 23 коп., разом 77622 грн. 15 коп.

Проте повністю погодитися із таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10; постанова Верховного Суду України від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11; постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11; постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11; постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми зобовязання і доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Разом із тим, сума, присуджена до стягнення, визначена судом невірно, суд скористався розрахунком позивача, не перевіривши його, не навівши у рішенні самих розрахунків, а також жодних доводів, які б свідчили про обґрунтованість висновків суду, тому рішення суду підлягає зміні в частині визначення суми боргу.

Як вбачається з виконавчого провадження, витребуваного судом апеляційної інстанції, 28.07.2014 року було відкрите виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

11.12.2014 року відповідачем була сплачена частка боргу, а саме 2991 грн. 25 коп., 12.12.2014 року - сплачено 2256 грн. 14 коп., 28.04.2015 року 7877 грн. 40 коп., разом 13124,79 грн., таким чином залишок боргу станом на час звернення до суду 05.06.2015 року склав 99773,70 грн. (112898,49-13125,06), що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, відтак судом були допущені неточності у встановленні дати оплати та суми боргу.

Враховуючи такі обставини, право на стягнення 3% річних виникає стосовно різних сум, оскільки борг частково погашався, і судом помилково було взято до уваги розрахунок, виходячи із загальної суми боргу, а також при обчисленні сум помилково до суми боргу включено судові витрати, які не були предметом позикового грошового зобовязання.

Остаточно борг було погашено 10.12.2015 року в сумі 100783,03 грн. (а.с.140) і 28.12.2015 року виконавче провадження закінчено (а.с.143).

Таким чином, позивач має право на стягнення 3% річних за період несвоєчасного виконання зобовязання в межах позовних вимог, а саме за період з 01.07.2014 року по 11.12.2014 року, виходячи з 112898,49 грн., з 12.12.2014 року по 28.04.2015 року, виходячи з суми боргу в розмірі 107651,10 грн. (112898,49- 2991,25-2256,14), з 28.04.2015 року по 01.05.2015 року, виходячи із суми боргу в розмірі 99773,70 грн. (107651,10 7877,40).

Період прострочення з 01.07.2014 року по 11.12.2014 року 164 дні, тому 3% складають 1521,81грн. (112898,49х3х164:365:100), з 12.12.2014 року по 28.04.2015 року - 138 днів, 3% річних складають 1221,02 грн. (107651,10х3х138:365:100), з 28.04.2015 року по 01.05.2015 року - 4 дні, тому 3% річних складають 32,80 грн. (99773,70х3х4:365:100), а разом 2775,63 грн. (1521,81+1221,02+32,80), які підлягають стягненню з відповідачки.

В звязку із зміною суми стягнення відповідно зміні підлягає розмір присуджених судових витрат пропорційно до задоволених вимог в розмірі 37,61 грн. відповідно до ст.88 ЦПК України (2775,63х(776,22+275,60):77622,15).

В решті рішення суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, судом допущено порушення норм матеріального права.

Судом помилково задоволено позов про стягнення інфляційних втрат в розмірі 44452,92 грн., оскільки за розясненням Верховного Суду України індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736); норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні; прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобовязання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Відтак, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат по договору позики, в якому позика визначена в доларах США, є необґрунтованою.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що кошти в борг у сумі 8100 доларів США насправді нею не отримувалися, оскільки такі обставини були предметом розгляду в іншій справі, рішення в якій набрало законної сили, а відтак є обовязковим до виконання.

Доводи апеляційної скарги про неповідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи, спростовуються наявністю поштового повідомлення про отримання повістки про явку на 18.01.2016 року (а.с.35).

Зважаючи на викладені обставини, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення 3% річних від простроченої суми зобовязання підлягає зміні, а в частині стягнення інфляційних нарахувань скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, виходячи з підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст.304,п.2,3ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 січня 2016 року в частині стягнення інфляційних нарахувань скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних нарахувань відмовити.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 січня 2016 року в частині стягнення 3% річних змінити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2775 грн.63 коп., судові витрати в розмірі 37 грн. 61 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: