Справа № 183/5449/16
№ 2-о/183/195/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., при секретарі Драній В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою в якій просить суд: встановити факт того, що заповіт, складений від імені ОСОБА_2 був дійсно складений ОСОБА_3, який помер 19 січня 2014 року на імя ОСОБА_1, а не як помилково зазначено в заповіті на імя ОСОБА_4, та дійсно посвідчений 04 липня 1994 року секретарем виконавчого комітету Губиниської селищної ради народних депутатів Новомосковського району за реєстровим № 30, але в посвідчу вальному написі помилково зазначено дату 04 липня 1993 року.

В обґрунтування заяви заявник посилалась на те, що 19 січня 2014 року помер її батько ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 4,930 га, розташована на території Губиниської селищної ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю І-ДП № 126274, виданий на підтаві рішення 18 сесії ХХІІІ скликання Губиниської селищної ради народних депутатів № 87 від 26 червня 2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16457 від 15 жовтня 2001 року. За життя, батько заявниці склав заповіт, посвідчений 04 липня 1994 року секретарем виконавчого комітету Губиниської селищної ради народних депутатів Новомосковського району за реєстровим № 30, згідно якого заповів вищевказану земельну ділянку заявниці. При зверненні заявниці до нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки в наданому заповіті є розбіжності в написанні прізвища заявниці в заповіті воно вказане як ОСОБА_4, а згідно паспорту її прізвище ОСОБА_1, а прізвище батька вказане як ОСОБА_2, замість ОСОБА_3. Також в заповіті, в посвідчувальному написі зазначена дата 04 липня 1993 року, хоча дійсна дата складання заповіту 04 липня 1994 року.

На підставі вищевикладеного заявник вимушений звернутися до суду з вищевказаною заявою.

Заявник в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої підтримує свою заяву.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В звязку з неявкою заявника та інших учасників процесу в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, заслухавши заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В судовому засіданні встановлено факт, що згідно копії паспорту (а.с. 4) дійсне прізвище заявника українською мовою ОСОБА_1.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, та копії паспорта померлого 19 січня 2014 року батька заявниці, його вірне прізвище ОСОБА_3.

Відповідно до заповіту, посвідченого 04 липня 1994 року секретарем виконавчого комітету Губиниської селищної ради народних депутатів Новомосковського району за реєстровим № 30, ОСОБА_2 заповів своє майно ОСОБА_4. В посвідчувальному написі заповіту зазначена дата 04 липня 1993 року (а.с. 5).

Як вбачається з довідки, виданої сільським головою Губиниської селищної ради, ОСОБА_3, який помер 19 січня 2014 року, по день смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з донькою ОСОБА_1, чоловіком доньки ОСОБА_5 та онучкою ОСОБА_6.

Оцінюючі всі вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що при посвідченні секретарем виконавчого комітету Губиниської селищної ради народних депутатів Новомосковського району заповіту 04 липня 1994 року були зроблені описки та дійсно заповіт складений від імені ОСОБА_3, який заповів своє майно ОСОБА_1, та вірна дата в посвідчувальному написі є 04 липня 1994 року.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 60, 212, 214, 215, 234, 235, 256, 259 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт того, що заповіт, посвідчений 04 липня 1994 року секретарем виконавчого комітету Губиниської селищної ради народних депутатів Новомосковського району за реєстровим № 30 складений ОСОБА_3, який помер 19 січня 2014 року на імя ОСОБА_1, та в посвідчувальному написі слід вважати вірною дату 04 липня 1994 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г. Дубовенко