У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_5, який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27 січня 1987 року його матері був виданий ордер на АДРЕСА_1 на сім'ю з трьох чоловік: матір - ОСОБА_7, батько - ОСОБА_8 та брат - ОСОБА_5 05 вересня 2014 року його брат переїхав на постійне місце проживання в належне його дружині - ОСОБА_9 домоволодіння АДРЕСА_3 де постійно проживає до теперішнього часу.

Позивач вважав, що оскільки донька відповідача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також зареєстрована у спірній квартирі, разом з її матір'ю - ОСОБА_9, постійно проживають в іншому житловому приміщені та вищезазначеною квартирою ніколи не користувались, то і право користування квартирою в них не виникло. Посилаючись на те, що відповідач не проживає у квартирі без поважних причин вже більше ніж 10 років з власної ініціативи, позивач просив суд визнати такими, що втратили право користування АДРЕСА_1 відповідача та його малолітню доньку.

У березні 2015 року ОСОБА_5, який діє також в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_6, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою посилаючись на те, що його мати ОСОБА_7 - колишній наймач житлового приміщення, вибула на постійне місце проживання в за адресою: АДРЕСА_2, де вона разом зі своїм чоловіком стали проживати однією сім'єю. Він та його брат - ОСОБА_4 залишились проживати у спірній квартирі. Вказував, що він є основним квартиронаймачем вказаної квартири, за користування якою сплачує комунальні послуги. Відносини між ним та його братом не склались, останній неодноразово чинив йому перешкоди у користуванні квартирою. На початку 2015 року відносини між ними налагодились і позивач з січня 2015 року став постійно проживати у квартирі. Крім того, він зареєстрував там свою малолітню доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після цього відповідач знову почав створювати перешкоди для позивача у користуванні спірною вкартирою, змінив замки на вхідних дверях, а тому відповідач не має можливості потрапити в квартиру, чим порушені його законні права.

У зв'язку з вищевказаним, ОСОБА_5, який діє також в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_6, просив суд усунути йому та його малолітній доньці перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення, а також визначити порядок користування квартирою наступним чином - йому та його доньці виділити у користування житлову кімнату (спальню) житловою площею 12,5 кв. м, брату та матері залишити в користуванні житлову кімнату житловою площею 18,4 кв. м, залишити в спільному користуванні кухню, коридор, туалет, ванну кімнату та комору.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року в задоволенні вимог як первісного, так і зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_5 та його малолітній доньці - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_5 та його малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вищезазначену квартиру.

У задоволенні іншої частини вимог зустрічного позову - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, обґрунтовано виходили з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів (ст. ст. 10, 60 ЦПК України) на підтвердження того, що ОСОБА_5 вибув на постійне місце проживання в інше житлове приміщення до іншого населеного пункту. Разом з тим, згідно з наданих відповідачем актів про проживання КП «Жилсервіс № 9» від 19 травня 2014 року, 10 вересня 2014 року та 21 листопада 2014 року ОСОБА_5 постійно проживає з позивачем у квартирі АДРЕСА_1

Таким чином, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування АДРЕСА_1 відповідача та його малолітню доньку.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення судів в оскаржуваній частині не впливають.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
В.О. Закропивний
В.М. Коротун