У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк аваль» про порушення прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору поруки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» про порушення прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору поруки відмовлено.

В поданій на рішенням суду апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вказує на його незаконність та необґрунтованість через порушення норм матеріального та процесуального права.

Судом не враховано, що умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності, їх наслідком є нерівність договірних прав та обов'язків між сторонами. Вказує, що умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США є несправедливими, так як передбачають погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом в доларах США, що значно погіршує становище позивача, як споживача в разі знецінення національної валюти.

Судом не прийнято до уваги, що на день надання кредиту Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в ст. 4 не було встановлено порядок надання споживачам фінансових послуг (фінансовий кредит) в іноземній валюті відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Вказує, що судом не з'ясовано питання, чи потрібна була банку ліцензія для здійснення діяльності з надання фінансових кредитів в іноземній валюті на момент укладання кредитного договору.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В судове засідання сторони не з'явились. Представник відповідача подав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням його довірителя на реабілітації , проте будь-яких доказів на підтвердження цих обставин представник суду не надав. Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що порушень чинного законодавства зі сторони банку при укладанні кредитного договору не було, а тому підстав для визнання такого договору недійсним немає.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

З матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір №014/53-05/58730, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 20400 доларів США зі сплатою 13,75 відсотків річних за користування кредитом строком на 120 місяців до 21 березня 2017 року.

В порядку забезпечення умов кредитного договору 22 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/53-05/58730-п.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не передбачав надання кредитів в іноземній валюті та ймовірну відсутність у банку ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових кредитів в іноземній валюті спростовуються наступним.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Відповідачем надано копію банківської ліцензії №10 від 11 жовтня 2006 року (а.с. 38) та дозвіл Національного Банку України №10-4 від 11 жовтня 2006 року (а.с. 39-41), які підтверджують право Відкритому акціонерному товариству «Райффайзен банк Аваль» на проведення операцій з валютними цінностями в іноземній валюті, а позивачем не надано будь-яких доказів, які підтверджують його доводи про відсутність у відповідача права на вчинення банківських операцій в іноземній валюті, а тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності укладення кредитного договору в іноземній валюті є безпідставні

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При укладенні договору про надання кредиту ОСОБА_3 діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначили характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту. Поручитель ОСОБА_2 при укладенні договору поруки також діяла вільно та на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати за боргові зобов'язання ОСОБА_1

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для визнання кредитного договору недійсним немає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий : Судді: