АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1506/16 Головуючий в І інстанції:
Єдиний унікальний номер справи: 664/352/16-ц ОСОБА_1
Доповідач: Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2016 року червня місяця 30 дня колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Бездрабко В.О.

Суддів : Борка А.Л.

ОСОБА_2

Секретар: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог банк послався на те, що 13 жовтня 2006 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 14300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення коштів, що відповідає строку дії картки.

Оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконувала умови кредитного договору, станом на 31 січня 2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 65205,12 грн. яка складається з: 9704,21 грн. заборгованість за кредитом; 51919,71 грн. проценти за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3081,20 грн. штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено, у звязку із пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_3 на користь позивача лише проценти за користування кредитом, в межах строку позовної давності, за період з 17 лютого 2013 року по 17 лютого 2016 року у розмірі 21291,04 грн.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2006 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Своїм підписом на заяві ОСОБА_3 підтвердила, що заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку становить укладений між нею і банком кредитний договір (а.с. 10).

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Згідно із пунктами 3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. По закінченню строку дії картки вона продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії).

Відповідно до довідки ПАТ «КБ «Приватбанк» строк дії кредитної картки, виданої відповідачу за договором, закінчився у жовтні 2012року.

З матеріалів справи вбачається, щовідповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань по договору, а тому утворилася заборгованість.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 подана заява про застосування строку позовної давності до предявлених банком вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Отже, несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах строку позовної давності за кожним із платежів.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж ОСОБА_3 проведений 27 грудня 2007року. Кредитним договором строк позовної давності звернення до суду не визначений, а відтак є загальним та дорівнює трьохрічному строку позовної давності.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом 17 лютого 2016року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, та, ураховуючи установленні судом першої інстанції обставини у справі, місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах строку позовної давності за кожним із платежів. Оскільки банком пропущений строк позовної давності звернення до суду, про застосування якого заявлено відповідачем, відсутні підстави про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що звернувшись до суду із позовом у цій справі, ПАТ «КБ «ПриватБанк» не повідомив про те, що 28 листопада 2008 року Цюрупинським районним судом Херсонської області виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЗАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитними договором від 13.10.2006року у розмірі 12 749,96 грн., яка складається із: боргу за тілом кредиту в сумі 9704,22 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 3045,74 грн.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів та витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015року №6-214цс14, яка в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також встановлено, що у лютому 2013 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» повторно звертався з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 42 890,28 грн. за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року, який ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 червня 2013 року, на підставі заяви представника банку, залишений без розгляду згідно п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

За приписами ст.265 ч.1 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

При цьому встановлено, що при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу та у відповідності до поданого позову від 08 лютого 2013 року, ПАТ «КБ «ПриватБанк» зазначав, що ОСОБА_3 отримала кредит за договором від 13 жовтня 2006 року у розмірі 4000,00 грн., а відтак доводи представника банку про одержання відповідачкою кредиту у сумі 14 300,00 грн. не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи та спростовують посилання позивача про збільшення кредитного ліміту, за відсутності відповідного рішення банку.

Крім того, із пояснень представника ПАТ «КБ ПриватБанк» та ОСОБА_3 встановлено, що судовий наказ від 28 листопада 2008 року до теперішнього часу стягувачем не звертався до виконання, що підтверджується технічною фіксацією судового процесу.

Відповідно до приписів ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, виданий на підставі судового рішення, може бути предявлений до виконання протягом року.

Ураховуючи встановленні у справі фактичні обставини, а також те, що судовий наказ про стягнення з відповідачки заборгованості за договором саме з вини банку більш ніж 8 років не звернутий до виконання, а встановленні законом строки предявлення виконавчого документу до виконання сплинули, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність підстав щодо стягнення на користь банку з ОСОБА_3 процентів за користування кредитними коштами, за минуванням строку позовної давності фактичного стягнення цих коштів.

Посиланням ПАТ «КБ «ПриватБанк» про застосування до спірних правовідносин правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2014р. №6-14цс12; від 12.11.2014р. №6-167цс14; від 29.10.2014р. №6-169цс14, не можуть бути прийняті до уваги, як такі, що спірні правовідносини не регулюють.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду відповідають зібраним у справі доказам, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства та нормам матеріального права, які регулюють правовідносини між сторонами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : А.Л. Борко

ОСОБА_2