Справа № 738/935/16-ц Провадження № 22-ц/795/2039/2016 Суддя у I інстанції Сова Т. Г.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя ОСОБА_1
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

20 жовтня 2016 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Бобрової І.О., Вінгаль В.М.,

з участю секретаря судового засідання Шкарупи Ю.В.,

представника третьої особи Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до інспектора Менської виправної колонії № 91, старшого прапорщика внутрішньої служби УДПтС України в Чернігівської області ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної школи через порушення права на листування,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до інспектора Менської виправної колонії № 91, старшого прапорщика внутрішньої служби УДПтС України в Чернігівської області ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної школи внаслідок порушення його права на листування.

Позовні вимоги мотивував тим, що він відбуває покарання у Менській виправній колонії № 91, має гарантоване Конституцією України право на листування, проте, протягом останніх трьох років, з вини відповідача його листи доходили до адресатів з великим запізненням, а в окремих випадках не доходили взагалі, через що позивач зазнав матеріальних та моральних збитків в сумі 25 000 грн.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до інспектора Менської виправної колонії № 91, старшого прапорщика внутрішньої служби УДПтС України в Чернігівської області ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної школи внаслідок порушення його права на листування було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду першої інстанції, посилалась на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого спір було вирішено невірно. Вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги наданих ним доказів на підтвердження грубого порушення ОСОБА_4 його права на листування, розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист, та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника третьої особи Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області - ОСОБА_2 та дослідивши наявні у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження його доводів про порушення старшим прапорщиком внутрішньої служби Менської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області (№ 91) ОСОБА_4 прав засудженого на листування, а також про те, що саме дії останнього призвели до заподіяння позивачеві моральних страждань.

З наведеним висновком суду першої інстанції не в повній мірі погоджується апеляційний суд, через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3, засуджений вироком Деканського районного суду Полтавської області від 12.03.2012 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі, відбуває покарання у Менській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області (№ 91) з 21.08.2012 року.

Звернувшись з позовом про стягнення майнової та моральної шкоди до фізичної особи ОСОБА_4, ОСОБА_3 посилався на неналежне виконання останнім покладених на нього службових обовязків.

Проте, ОСОБА_4 є працівником Менської виправної колонії (№91), в жодних цивільно-правових відносинах, окрім відносин, повязаних з виконанням ним обовязків служби, з позивачем не перебував, а відтак, ОСОБА_4 не є належним відповідачем у даній справі, оскільки претензії засудженого відносно відшкодування майнової та моральної шкоди через порушення його прав мають бути предявлені до відповідної установи, а не до будь-якої фізичної особи, яка перебуває на службі в такій установі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України, відповідальність за шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, несе юридична або фізична особа, з якою вказаний працівник перебуває у трудових (службових) відносинах.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції розглянуто позовні вимоги ОСОБА_3 у даній справі відносно неналежного відповідача, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року має бути залишено без зміни, оскільки предявлення позову до неналежного відповідача має своїм наслідком відмову в задоволенні позову, і саме таке рішення було ухвалено судом за результатом розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про доведеність факту порушення ОСОБА_4 його права на листування, не заслуговують на увагу з урахуванням вищенаведених обставин.

Посилання на те, що суд першої інстанції свідомо не викликав його в судове засідання, також не заслуговує на увагу, оскільки спростовується матеріалами справи. Зокрема, з матеріалів справи встановлено, що позивача та його представника ОСОБА_5 було повідомлено про час та місце розгляду справи судом першої інстанції відповідно 21 та 15 липня 2016 року (а.с.164 а, г), при цьому його представник ОСОБА_5 особисто приймала участь у засіданні суду.

Керуючись ст. 1172 ЦК України, ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року змінити в частині мотивації відмови в задоволенні позову, вказавши , що позов ОСОБА_3 до інспектора Менської виправної колонії № 91, старшого прапорщика внутрішньої служби УДПтС України в Чернігівської області ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної школи через порушення права на листування не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України, відповідальність за шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, несе юридична або фізична особа, з якою вказаний працівник перебуває у трудових (службових) відносинах.

Позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом про стягнення майнової та моральної шкоди до фізичної особи ОСОБА_4 у зв`язку з його службовою діяльністю, однак останній є працівником Менської виправної колонії (№91) і в жодних інших правовідносинах з позивачем не перебував, відтак ОСОБА_4 не є належним відповідачем у даній справі.

В іншій частині рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: