АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

встановила:

у вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 23 450 грн. 37 коп. та моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень, а всього 38 450 грн. 37 коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 21 червня 2015 року о 03 год.00 хв. відповідач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Бажова 12 в м. Києві, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_3, чим заподіяв пошкодження транспортного засобу та завдав матеріальних збитків. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 залишив місце аварії, не дочекавшись працівників міліції.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у порушенні вимог п.п. 10.9., 2.10(а) Правил Дорожнього руху та вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124, ст.122-4 КУпАП.

Позивач стверджував, що для відновлення функціонування і зовнішнього вигляду автомобіля він був змушений звернутися до СТО ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна», де було проведено різні види ремонтних робіт і деталей у зв'язку з наїздом на його автомобіль на суму 44 228 грн. 45 коп., що підтверджується рахунком № С4254761-1 від 23 червня 2015 року.

Позивач посилався на те, що ПАТ «СК «Країна» було прийнято рішення про виплату і перерахування страхового відшкодування у розмірі 20 778 грн. 08 коп., проте вказана сума не покриває матеріальну шкоду у повному обсязі.

21 березня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги в частині розміру матеріальної шкоди та просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 32 329грн. 69коп., посилаючись на те, що ним були додатково на вказану суму закуплені запасні частини до автомобіля.

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/11377/2016
Головуючий у суді першої інстанції:Гаврилова О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Мотивуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що він зазнав великих страждань, так як автомобіль слугував йому єдиним джерелом для утримання сім'ї.

Рішенням суду від 12 липня 2016 року, у якому виправлено описку ухвалою суду від 15

- 2 -

липня 2016р., позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 3 607грн. 77коп. та 1 000грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 4 607грн. 77коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду змінити в частині визначення розміру матеріальної шкоди, стягнувши з відповідача 32 239 грн.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, так як судом не було враховано, що виплачена страховою компанією сума не погашає повністю завданих йому збитків.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи за наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 21 червня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ-21154», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням відповідача, та автомобіля «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить позивачу.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КпАП України та накладено стягнення у виді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ-21154», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована ПАТ «СК «Країна» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 липня 2014р. з лімітом відповідальності 50 000грн. за шкоду, заподіяну майну, 500грн. франшизи.

Згідно рахунку № С 4254761-1 від 23 червня 2015р. ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» вартість ремонтних робіт автомобіля «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, становить 44 228грн. 45коп.

1 липня 2015р. позивач звернувся до ПАТ «СК «Країна» із повідомленням про настання страхового випадку за участю застрахованого автомобіля.

10 липня 2015р. позивач звернувся до ПАТ «СК «Країна» із заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування у сумі 21 278,08грн.

Відповідно до пункту 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

11 серпня 2015р. ПАТ «СК Країна» платіжним дорученням № 8881 перерахувала ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» 20 778,08грн. погодженого з позивачем страхового відшкодування за вирахуванням 500грн. франшизи.

Згідно акту виконаних робіт ТОВ «Атлант-МДніпровська набережна» від 30 вересня 2015р. вартість ремонтних робіт автомобіля «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, та використаних запасних частин становить 20 778,08грн.

Позивачем надано товарний чек б/н від 29 липня 2015р. про придбання запасних частин на 32 329,69грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався своїм правом на звернення до страховика, з яким погодив розмір страхового відшкодування, не враховуючи встановлений ліміт відповідальності, тому відповідач повинен відшкодувати різницю між належною страховою виплатою та завданою позивачу шкодою.

- 3 -

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 цього закону визначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання

- 4 -

- первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Такий правовий висновок був зроблений Верховним Судом України у справі 6-192цс16.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивачем був обраний спосіб отримання відшкодування завданої йому у результаті ДТП шкоди шляхом звернення до страховика, з яким він погодив розмір страхового відшкодування без проведення відповідної оцінки пошкодженого майна та у розмірі, меншому, ніж визначений у договорі ліміт відповідальності, а відтак має право звернутися до особи, яка завдала шкоди, за наявності підстав передбачених ст. 1194 ЦК України.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи погодження позивачем розміру страхового відшкодування зі страховиком без проведення оцінки пошкодженого майна, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача вартості запасних частин, які були придбані позивачем 29 липня 2015р., крім 500грн. франшизи.

Проте, відповідачем рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивача 3607,77грн. не оскаржується, у запереченнях на апеляційну скаргу він просив залишити рішення суду без змін, тому відповідно до положень ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не має правових підстав для перегляду рішення суду в цій частині на користь відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що виплачене страховиком відшкодування не покриває у повному обсязі вартість ремонтних робіт, необхідних для відновлення його автомобіля, на думку колегії суддів, не є підставою для задоволення позовних вимог, так як позивач на власний розсуд погодив зі страховиком розмір страхового відшкодування, який є меншим від визначеного договором ліміту відповідальності.

Рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди сторонами не оскаржується, тому відповідно до ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене та межі доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Дніпровського

- 5 -

районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: