АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2499/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5,39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Ватутінської міської ради - ОСОБА_6 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Ватутінської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и л а :

08 серпня 2015 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до Ватутінської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 10 листопада 2015 року померла ОСОБА_9, що підтверджується даними актового запису про смерть зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області № 246. Після смерті ОСОБА_9 залишилось майно квартира, розташована АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_7 вказує у позові, що за життя ОСОБА_9 вона була єдиною особою, яка постійно проживала разом з нею та доглядала її, у звязку з чим ОСОБА_9, перебуваючи в палаті інтенсивної терапії, 04 листопада 2015 року склала на її імя заповіт, посвідчений головним лікарем Ватутінської міської лікарні ОСОБА_10 Після смерті ОСОБА_9 позивач, як єдина близька людина поховала її за власні кошти.

16 листопада 2015 року позивач ОСОБА_7 звернулась до приватного нотаріуса Ватутінського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, і відповідно до діючого законодавства вважається такою, що прийняла спадщину. По сьогоднішній день позивач здійснює догляд за спадковим майном та утримує його.

У червні 2016 року позивач ОСОБА_7 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. В звязку з тим, що ОСОБА_7 є єдиним спадкоємцем як за заповітом , так і за законом, бо інших спадкоємців у ОСОБА_9 немає. Під час підготовки документів нотаріусу на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, виявилось, що в позивача немає оригіналу свідоцтва про право на спадщину, за яким ОСОБА_9 свого часу отримала квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом. Тому нотаріус видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів в оригіналі.

Юридичний аналіз правовстановлюючого документу виявив відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця ОСОБА_9, а саме не подано оригінал свідоцтва про право на спадщину на квартиру або витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Нотаріусом було розяснено, що позивач має право звернутись до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, попередньо подавши оголошення в газету про визнання копії правовстановлюючого документа недійсним в звязку з його втратою, так як за життя ОСОБА_9 загубила оригінал свідоцтва про право на спадщину на квартиру.

За таких обставин позивач звернутися до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року позов ОСОБА_7 до Ватутінської міської ради Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2, що за життя належала ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 10 листопада 2015 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Ватутінської міської ради ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 21 жовтня 2016 року. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального законодавства і полягає у неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, неправильному встановленні обставин, які мають значення для справи та неправильному визначенні відповідно до встановлених судом обставин правовідносин. Апелянт зазначає, що судом не надано юридичної оцінки запереченням відповідача щодо нікчемності заповітів, відсутності доказів постійного проживання позивача зі спадкодавцем відповідно до строків встановлених законом, , відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про спадщину позивачу саме на підставі закону. Просить скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача - Ватутінської міської ради, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, посилаючись, що позивач є єдиною особою, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини і за законом, і за заповітом у встановлений законодавством строк, інших спадкоємців у спадкодавця. немає, спадщина не може бути визнана відумерлою так як в наявності є заведена спадкова справа, що стверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, отже суд дійшов висновку, що за позивачем можливо визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вважає, що судом безпідставно та необґрунтовано задоволено позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за наявності встановлених обставин у справі, оскільки позивач не була зареєстрована за місцем проживання спадкодавця, не доведено факту проживання з померлою однією сімєю, та позивач не родичкою спадкодавця, тому відсутні підстави для спадкування за законом права, а отже і не має правових підстав для визнання права власності на спадкове майна за законом.

Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону і обставинах справи, наявних у справі доказах, а рішення суду ухвалено з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 10 листопада 2015 року померла ОСОБА_9, що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 246 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на спадкове майно : квартиру, розташовану АДРЕСА_4. Право власності ОСОБА_9 на дану квартиру підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло від 20 жовтня 1998 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06 липня 2004 року (а.с. 7- 9 ).

04 листопада 2015 року ОСОБА_9, перебуваючи на стаціонарному лікуванні у міській лікарні, склала заповіт на позивача ОСОБА_7, посвідчений 06 листопада 2015 року головним лікарем Ватутінської міської лікарні Черкаської області (а.с.14).

16 листопада 2015 року позивач ОСОБА_7 звернулась до приватного нотаріуса Ватутінського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини (а.с.12).

Під час підготовки документів на видачу свідоцтва про право на спадщину, виявилось, що в позивача ОСОБА_11 відсутній оригінал свідоцтва про право на спадщину, за яким ОСОБА_9 свого часу отримала у власність квартиру АДРЕСА_2, а є лише копія. Оригінал втрачено.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 червня 2016 року приватний нотаріус Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_12 відмовила ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, підтверджуючих власність на квартиру та запропонувала їй звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно померлої у порядку спадкування (а. с. 16).

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті.

Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Вимогами частини другої статті 1299 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Згідно розяснень п.3.1., які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Як розяснено у п. 23 постанови Пленуму Верхового суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, відповідно до розяснень, які містяться у п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав, та на якій правовій підставі обєкт нерухомості спадкодавцеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦКУ, він не заявив про відмову від неї.

Особа, яка заявляє про своє право на спадщину, тобто вважає себе спадкоємцем, повинна документально підтвердити таке право на спадщину або за законом, або на підставі заповіту.

Згідно даних довідки від 28 грудня 2015 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, інвалід 1 групи загального захворювання, проживала ІНФОРМАЦІЯ_3, перебувала на обслуговуванні у відділенні територіального центру (надання соціальних послуг УП СЗН Ватутінської міської ради) з 10 січня 2001 року по 10 листопада 2015 року. ОСОБА_9 обслуговував соціальний робітник ОСОБА_14, яка приходила до неї тричі на тиждень і надавала такі послуги: доставка продуктів з магазину; доставка ліків; прибирання в квартирі; допомога в веденні домашнього господарства; оплата та звірка книжок по оплаті комунальних послуг; супровід в лікарню; відвідування хворого в лікарні. З 09 жовтня 2015 року ОСОБА_14 розрахувалась за власним бажанням, після чого ОСОБА_9 обслуговував соціальний робітник ОСОБА_15

Із матеріалів справи не вбачається , що позивачем ОСОБА_7 надано будь - які докази того, що вона може вважатись спадкоємцем за законом відповідно до вимог глави 86 ЦК України. Відсутні дані щодо проживання позивача із померлою ОСОБА_9 однією сімєю протягом пяти років як встановлено відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України для спадкоємців четвертої черги за законом. Також не підтверджено належними доказами, що позивач ОСОБА_7 перебуває у родинних стосунках з померлою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено порушення вимог матеріального та процесуального права, оскільки у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, на вищевказані обставини і положення закону уваги не звернув, безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7 тому передчасно дійшов висновку про задоволення позовних вимог останнього.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими в частині щодо скасування рішення суду про визнання права власності за законом за позивачем та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що оскільки відмова нотаріуса у вчиненні дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_7 і рішення суду ухвалено саме про визнання права власності в порядку спадкування за законом, то предметом розгляду справи не було спадкування за заповітом, оскільки в позовних вимогах позивач в резолютивній частині просила саме про визнання права власності на спадкування за законом, то судом розглянуто справу в межах заявлених вимог.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо нікчемності заповіту не мають значення для вирішення позовних вимог позивача, заявлених нею по даній справі про визнання права власності на спадкове майно за законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі, так як при його ухваленні судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обовязковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника Ватутінської міської ради - ОСОБА_6 слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом із вищевикладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у разі відмови в позові стягненню підлягають судові витрати з позивача на користь відповідача за сплату судового збору в розмірі 1515, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Ватутінської міської ради - ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Ватутінської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позовних вимог до Ватутінської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Ватутінської міської ради судовий збір в розмірі 1515,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :