Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/1191/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/778/3535/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Маловічко С.В.

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко Оксана Миколаївна, про визнання договору іпотеки недійсним,

за позовом ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика Артема Анатолійовича до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко Оксана Миколаївна, про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ліквідатор ФОП ОСОБА_6 - арбітражний керуючий Кущик А.А., ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., про визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування вимог зазначили, що постановою господарського суду ФОП ОСОБА_6 було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кущика А.А.

В ході проведення ліквідаційної процедури було встановлено, що за боржником на праві власності зареєстрований житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1.

06.08.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу будинку, але державна реєстрація договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_4 не була здійснена. Незважаючи на ці обставини, 06.08.2008 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір № 08-998Н003-І, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. та за реєстровий в реєстрі за №2198.

Рішенням комітету кредиторів боржника, оформленим протоколом № 1 від 14.08.2013 року, було визначено порядок реалізації вказаного будинку - з публічних торгів (аукціону) за початковою ціною у розмірі 183 514,56 грн.

При цьому рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2015 року було зобов'язано ОСОБА_4 повернути у власність ОСОБА_6 житловий будинок № 74 за адресою м. Запоріжжя, вул. Верещагіна, визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

10.07.2015 року комітетом кредиторів було зобов'язано голову комітету кредиторів та ліквідатора звернутись з відповідним позовом до суду.

На підставі зазначеного просили визнати недійсним договір іпотеки № 08-998Н003-І, укладений 06.08.2008 року між ОСОБА_4 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», посвідчений 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. та зареєстрований за № 2198.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року позовну заяву ліквідатора ФОП ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика А.А. повернуто.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_3

В квітні 2016 року третя особа ліквідатор фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - арбітражний керуючий Кущик А.А. звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., про визнання договору іпотеки недійсним, в якому зазначив аналогічні обставини та також просив визнати недійсним договір іпотеки № 08-998Н003-І, укладений 06.08.2008 року між ОСОБА_4 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», посвідчений 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. та зареєстрований за № 2198.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 Задоволено позов третьої особи ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика А.А., який заявив самостійні вимоги

Визнано недійсним договір іпотеки № 08-998Н003-І, укладений 06.08.2008 року між ОСОБА_4 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», посвідчений 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. та зареєстрований за № 2198.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк».

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на перевірку нотаріусом при посвідченні оспорюваного договору іпотеки наявності у ОСОБА_4 права власності на майно, невиконання вимог кредитного договору, збереження застави в разі переходу предмета застави у власність іншої особи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивачів.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, представника ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п.2,3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на будинок у ОСОБА_4 не виникло, він після укладення договору купівлі-продажу будинку право власності на будинок не зареєстрував і не мав прав передавати його в іпотеку.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, суд невірно витлумачив зміст ст.334 ЦК України щодо моменту набуття права власності за договором купівлі-продажу, не застосував Закон України «Про іпотеку» і не звернув увагу на особливий порядок укладення договорів у разі, якщо іпотекою забезпечується повернення кредиту для придбання нерухомого майна ,яке передається в іпотеку.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема на підставі правочинів.

Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.

Загальні підстави визнання недійсними угод встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України, настання відповідних наслідків - статтею 216 Цивільного кодексу України. Невиконання вимог частин 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України тягне за собою недійсність правочину, якщо інше не передбачено законом. Недійсний правочин означає, що дія, вчинена у вигляді правочину, не породжує юридичних наслідків, тобто не тягне цивільних прав та обов'язків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про іпотеку»,у разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є нерухомість, що належить третім особам та стане власністю іпотекодавця після укладення такого договору, посвідчується нотаріусом до моменту оформлення права власності іпотекодавця на нерухомість. Обтяження іпотекою нерухомого майна підлягає державній реєстрації в установленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. 4 ст. 334 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, право власності за договором, якій підлягає державній реєстрації, наступає з часу такої реєстрації, а не з часу реєстрації отриманого за договором права власності в органах державної реєстрації.

Постановою господарського суду Херсонської області від 22 травня 2012 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Кущика А.А. (повноваження ліквідатора неодноразово судом продовжувалися, і останнім разом постановою господарського суду від 13 липня 2016 року продовжені повноваження до 13 жовтня 2016 р.).

Арбітражний керуючий заявив позов про визнання недійсним договору іпотеки № 08-998Н003-І, укладеного 06.08.2008 року між ОСОБА_4 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»( правонаступником якого є ПАТ«Укрсоцбанк»), за яким предметом іпотеки є жилий будинок АДРЕСА_1, посилаючись на недодержання порядку переходу права власності на будинок від ОСОБА_6 до ОСОБА_4

Жилий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу, укладеним 06.08.2008 року, посвідченим 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. Договір купівлі-продажу був зареєстрований в державному реєстрі правочинів за №3065482.

Із матеріалів справи вбачається, що між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк та ОСОБА_4 06 серпня 2008 року був укладений кредитний договір № 08-998Н003-К, за умовами якого банк надав кредит в сумі 60000 доларів США зі сплатою 13,5 процентів річних на купівлю нерухомості, а саме будинку АДРЕСА_1.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 08-998Н003-К від 06 серпня 2008 року жилий будинок АДРЕСА_1 переданий в іпотеку, що підтверджується договором іпотеки № 08-998Н003-І від 06 серпня 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Кредитний договір та договір іпотеки посвідчені 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М.

Іпотека зареєстрована в державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер 7698708, 06.08.2008 р., здійснена державна реєстрація обтяження в реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомості, реєстраційний номер 7698519, 06.08.2008 р.

Зазначений договір купівлі-продажу жилого будинку укладений за 4 роки до порушення питання про визнання приватного підприємця банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури і це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК України).

Правомірність договору купівлі-продажу будинку не оспорена, на теперішній час він є дійсним.

Таким чином, державна реєстрація договору купівлі-продажу будинку відбулася 06 серпня 2008 року у державному реєстрі правочинів за №3065482 і у ОСОБА_4 право власності на будинок виникло з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу, після чого він мав право розпоряджатися будинком на власний розсуд, у тому числі й передавати його в іпотеку і у відповідності до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», ч. ч. 5, 6 ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» не було перешкод для оформлення договору іпотеки.

За таких обставин у суду не було правових підстав для задоволення позову.

Посилання позивача на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 травня 2015 року як на преюдиційне є помилковим.

Преюдиційність фактів, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними (ті самі особи (особа) або правонаступники) і об'єктивними (предмет спору, предмет доказування) межами, за якими сторони чи інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом в рішенні у такій справі факти і правовідносини. При цьому не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних правовідносин.

Зазначеним рішенням не встановлені факти, які б мали преюдиційне значення для вирішення позову про визнання недійсним договору іпотеки.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору № 08-998Н003-І від 06 серпня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ст.88 ЦПК України ПАТ «Укрсоцбанк» має право на компенсацію за рахунок ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика А.А. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги в розмірі 1515 грн. 80 коп. (а.с.240-242 т.1, а.с. 6 т.2)

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України та з урахуванням роз'яснень, які містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., про визнання договору іпотеки недійсним не оскаржувалось і в апеляційному порядку не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2016 року в частині задоволення позову ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика Артема Анатолійовича до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки недійсним скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика Артема Анатолійовича до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним.

Стягнути з ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика Артема Анатолійовича на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у сумі 1515 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: