Справа № 464/9981/15-ц
пр.№ 2/464/273/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2016 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, укладеного 15 листопада 2005 року, зареєстрованого Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №482. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що за весь час перебування в шлюбі відповідач ОСОБА_3 не проживає з ним, на пропозиції переїхати до нього остання відмовляється. Переїхати до відповідача він не може, оскільки з її молодшим сином, який проживає разом з нею, склались неприязні стосунки. Оскільки не проживають однією сімєю, відтак, шлюб розпався, у звязку з чим такий необхідно розірвати.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання шлюбу недійсним, мотивуючи тим, що з моменту укладення шлюбу, такий носив лише формальний характер, разом вони не проживали та не підтримували подружніх стосунків. На неодноразові спроби змінити відношення відповідача до шлюбу, такі позитивних результатів не дали, а лише породжували виникнення між ними сварок та скандалів, а також погроз з боку відповідача до неї та її дітей. Останній зловживав її довірою, виманював кошти та не надавав жодної допомоги. Вважає, що даний шлюб зі сторони відповідача не був укладений з наміром створити сімю, а лише з метою заволодіння її особистим майном. Тому наявні законні підстави для визнання даного шлюбу недійсним.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні первісний позов підтримали, надали пояснення, аналогічні змісту позовних вимог, просили суд такий задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити з підстав, що наведені в запереченнях на такий. Позивач додатково зазначив, що вперше одружився з відповідачем у 1983 році, подружні стосунки між ними складалися добре, однак, у звязку з тим, що між ним та її сином ОСОБА_5 були складні та неприязні відносини, у 1996 році вирішили такий шлюб розірвати та розміняти трикімнатну квартиру, в якій проживали разом, на дві окремі квартири. Незважаючи на розірвання шлюбу, з 1996 року по 2002 рік вони проживали разом, мали спільний бюджет, разом працювали на дачі, ходили в гості до спільних друзів та до її родичів. У 2002 році переїхав в однокімнатну квартиру, однак, продовжував підтримувати з відповідачем стосунки. У 2005 році запропонував знову зареєструвати шлюб, на що відповідач погодилася, однак, зазначила, що до того часу, поки буде працювати, переїхати до нього не зможе. У звязку з тим, що проживали окремо, сімейного бюджету не мали, однак, на дачі вели спільне господарство, де були створені належні умови для тимчасового проживання, разом вирішували, які продукти харчування купувати та які заготовляти. Оскільки окреме проживання йому набридло, змушений був поставити відповідачу умову про її переїзд до нього. Проте, остання відмовилася та сказала, що не може залишити дітей. Ствердив, що згода відповідача на повторне укладення шлюбу була вільною. Представник позивача щодо зустрічного позову зазначив, що оскільки позивач за первісним позов бажав створити сімю, вважав такий шлюб реальним, відтак, у суду вістуні підстави для визнання такого шлюбу недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, зустрічний позов підтримали з підстав, що викладені у ньому, просили суд такий задовольнити, у задоволенні первісного позову відмовити. Представник відповідача додатково пояснив, що спільного сімейного бюджету з моменту укладення шлюбу у сторін не було, що й не заперечувалося позивачем за первісним позовом. Крім цього, сторони не проживали разом, не підтримували подружніх відносин та не вели спільного господарства, жодних ознак, притаманних сімї та подружжю, відносини, що склалися між сторонами з моменту укладення шлюбу, не мали. Такий шлюб був формальний.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що первісний позов необхідно задовольнити, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з таких підстав.

Положеннями ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з нормами статей 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК).

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім'ї.

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 15 листопада 2005 року, зареєстрували такий у Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №482, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ №028362 (а.с. 26).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, до реєстрації вказаного шлюбу, сторони раніше перебували у шлюбних відносинах, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-СГ №298583, який розірвано 8 травня 1996 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-СГ №009699 (а.с. 35, 36).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дав показання про те, що ОСОБА_3 є його тіткою, а ОСОБА_1 колишнім чоловіком останньої. Зазначив, що сторони до 1997 року були сімєю. Оскільки позивач не захотів жити з сином відповідача, а також у звязку з майновими питаннями, що полягали в поділі трикімнатної квартири та дачі, вони розлучилися. Відомо, що тітка купила позивачу квартиру. З 2005 року відносин між сторонами практично не було, вони проживали окремо. З 2005 року позивача не бачив та не спілкувався, у гості до нього останній не приїздив. Чи був у сторін сімейний бюджет йому не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дав показання про те, що ОСОБА_3 є тіткою його дружини, а ОСОБА_1 її другий чоловік. Вказав, що з 2005 року у гості позивач та відповідач до них не приїжджали. Зазначив, що позивача не бачив протягом 8 - 10 років. Чи був позивач на святкуванні сімдесятиліття відповідача, пригадати не зміг.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала показання про те, що позивач є її сусідом, відповідач дружина позивача. Познайомилася з сторонами у 2005 році. Зазначила, що у 2005 2006 роках вони жили як подружжя, вели спільне господарство, часто їздили на дачу та пригощали її урожаєм. Ствердила, що з 2005 року бачила неодноразово відповідача за адресою проживання позивача. Сторони інколи разом приходили до неї в гості.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 дав показання про те, що сторін знає з 80-х років, з ними разом працював в тресті «Промхімсантехмонтаж», їм виділили дачні ділянки. Зазначив, що є головою дачного кооперативу. Ствердив, що в 2000 році та в 2005 році бачив сторін неодноразово на дачі, останні разом її обробляли, інколи там залишалися ночувати. Був у гостях в позивача, останній розповідав, що дружина не хоче до нього переїжджати жити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що зі сторонами разом працювала в тресті «Промхімсантехмонтаж». Зазначила, що її дача знаходиться поряд з дачею сторін. Вказала, що після укладення шлюбу в 2005 році, сторони проживали окремо, проте, приходили один до одного в гості, підтримували стосунки, на дачі працювали разом як сімя, разом приїжджали на таку, готували обіди , їздили до лісу по гриби.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дав показання про те, що з 2012 року по 2016 рік проживав у м. Львові на вул. Симоненка, 1/91, на одній сходовій клітці з позивачем. Останні три місяці проживає на Сихові, а у вказаній квартирі близько 7 8 років проживає його сестра ОСОБА_12, однак, знаходиться за кордоном. Ствердив, що за вказаний період за адресою проживання ОСОБА_1 відповідача ніколи не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дав показання про те, що з сторонами разом працював в тресті «Промхімсантехмонтаж». Відомо, що сторони були розлучені, а нещодавно дізнався, що вони знову уклали шлюб. Зазначив, що був у відповідача близько 8-10 років тому на святкуванні її дня народження, позивача тоді не було. Вказав, що його дачна ділянка розташована поряд з ділянкою сторін, останні працювали на ній разом, однак, теплих стосунків між ними не помічав, тому і думав, що шлюб між ними розірвано.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 дала показання про те, що сторін знає більше тридцяти років, разом працювали, з відповідачем перебуває в дружніх стосунках з 1962 року. Була здивована, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у 2005 році повторно уклали шлюб, проте з 2005 року по сьогоднішній день позивача за адресою проживання відповідача не бачила, остання завжди була сама. Вказала, що часто приходила до ОСОБА_3 у гості та в лікарню, коли остання хворіла. Разом з сторонами їздила маршрутним таксі на дачу, однак проїзд останні оплачували окремо, спільного бюджету не мали. Знає, що позивач часто хворів та перебував у лікарні, відповідач завжди ходила до нього в лікарню, готувала йому їжу. Проте, коли відповідач перебувала в лікарні, позивач до неї не приходив. Знала, що коли сторони вперше розривали шлюб, відповідач позичала кошти на придбання квартири для позивача. Вважає, що шлюб сторони повторно уклали лише через поділ дачної ділянки, не заперечила, що між ними могли бути якісь почуття, однак, з 2005 року такі стосунки не були схожі на сімейні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 дав показання про те, що є працівником ЛКП «Південний», з 2009 року по 2014 рік працював двірником на вул. Симоненка, 1 у м. Львові, знайомий з позивачем візуально. За адресою проживання позивача відповідача ОСОБА_3 ніколи не бачив. Ствердив, що знає усіх мешканців вказаного будинку, позивач проживає на третьому поверсі такого. У квартирі ОСОБА_1 інколи знімав показники лічильника, та будучи членом виборчої дільниці, приходив агітувати, проте, нікого, крім нього, там не бачив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 дала аналогічні за змістом показання, ствердила, що знає позивача, оскільки з 2007 року по 2013 рік працювала двірником на вул. Симоненка, 1 у м. Львові. Зазначила, що за адресою проживання позивача, відповідача ніколи не бачила. Коли приходила до його помешкання, щоб зняти показники лічильника, у квартирі, крім нього нікого не було. Зазначила, що бачила позивача періодично, останній часто хворів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 дала показання про те, що є сусідкою позивача, знає останнього біля шести років. Вказала, що ОСОБА_3 за його адресою проживання ніколи не бачила.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 58 ЦПК України).

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини та беручи до уваги пояснення сторін та показання свідків, достатніх доказів того, що метою укладення ОСОБА_1 шлюбу слугували корисливі мотиви, не встановлено.

Крім цього, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 не доведено, що відповідач за зустрічним позовом на час реєстрації шлюбу не мав наміру створити сім'ю та набути прав та обов'язків подружжя. Натомість, встановлено, що сторони, перебуваючи в шлюбі, вели спільне господарство на дачній ділянці, що підтверджується поясненнями свідків і не оспорюється сторонами. Крім цього, не заперечується факт того, що сторони підтримували відносини, коли ОСОБА_1 перебував у лікарні, дружина приходила до нього, приносила їжу та купувала ліки. Такі дії позивача за зустрічним позовом не свідчать про відсутність у неї наміру створити сім'ю на час реєстрації шлюбу чи після такої.

Та обставина, що сімейні стосунки сторін після реєстрації шлюбу не склались, а також наявність факту окремого проживання та відсутність спільного бюджету, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 40 СК України, не є підставою для визнання такого шлюбу недійсним у зв'язку з його фіктивністю.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання шлюбу недійсним, у звязку з чим, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, наявність факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і сім'я розпалась остаточно, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

При цьому, враховуючи те, що справа перебувала в провадженні суду з грудня 2015 року та сторони за цей час не примирилися, тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, відтак, шлюб необхідно розірвати.

За таких обставин, первісний позов є обґрунтованим та такий необхідно задовольнити.

Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. в дохід держави.

На підставі статей 3, 21, 24, 40, 110, 112 Сімейного кодексу України та керуючись статтями 3, 10, 58, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 15 листопада 2005 року, зареєстрований Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №482.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.