У Х В А Л А

16 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦІНВЕС» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 3 грудня 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - правонаступника публічного акціонерного товариства «Неос Банк» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Акрополіс Реаліті Груп», товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Олеван Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Менеджмент Груп», товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ «Масальот», публічного акціонерного товариства «Банк Контракт», товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦІНВЕС» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2015 року касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦІНВЕС» та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Банк «Контракт» Шкурко В.М. відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У серпні 2016 року до Верховного Суду України надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦІНВЕС» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2015 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 33, 36 - 38 Закону України «Про іпотеку».

На підтвердження зазначеної підстави заявником надано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року, в якій, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками попередніх інстанцій про задоволення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором з огляду на те, що оскільки предмет іпотеки був реконструйований внаслідок чого були змінені його техніко-економічні показники, та групи приміщень, які складали предмет іпотеки були продані третім особам і позивач не міг реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб позасудового врегулювання шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, а тому захист прав позивача може бути здійснений шляхом визнання за ним права власності на групи нежитлових приміщень на підставі статей 513, 514, 516, 526, 625, 1054 ЦК України та статей 3, 23, 33, 37 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року в справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, встановивши, що договором іпотеки передбачено набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у порядку звернення стягнення, але у позасудовому порядку і позивачем не надано доказів того, що ним вирішувалось зазначене питання у позасудовому порядку та враховуючи висновок Верховного Суду України, викладений у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року (справа № 6-1851 цс 15), дійшов висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у судовому порядку.

Отже, в судовому рішенні, наданому заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦІНВЕС» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - правонаступника публічного акціонерного товариства «Неос Банк» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Акрополіс Реаліті Груп», товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Олеван Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Менеджмент Груп», товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ «Масальот», публічного акціонерного товариства «Банк Контракт», товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦІНВЕС» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко