Справа № 266/3703/16-ц
Провадження № 2/266/1142/16
01 листопада 2016 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого - судді Дзюба М.В. , з участю секретаря Петрухіної Т.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що утратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Право власності належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2005 року, засвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №664, та зареєстрованого в БТІ 24.05.2005р. за №8579693. В вищезазначеній квартирі є зареєстрованим відповідач ОСОБА_2, який доводиться їй племінником. З 2011 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальних послуг, не веде з нею спільного господарства, в квартирі немає його особистих речей. Реєстрація відповідача порушує її права як власника квартири. Добровільно відповідач знятися з реєстрації не бажає з причини відсутності за місцем реєстрації. Просила суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном у вигляді кв. №8 розташованої у будинку №44 по вул..Земській в м. Маріуполі, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 до суду не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги думку позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 224-225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №664 від 16.05.2005 р. належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського БТІ №7325543 від. 24.05.2005 р. за номером №8579693 ( а. с. 6).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №664 від 16.05.2005 року по свідчому приватним нотаріусом ОСОБА_3 (а. с.19-20).
Згідно зписів у домовій книзі, ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі з 04.03.2011 р.( а.с. 7-8).
Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується дослідженою судом довідкою комітету самоорганізації населення «Селище Слободка Гавань» від 24.10.2016 року №136, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4 у м. Маріуполі фактично не проживає з 04.03.2011 року, місце його проживання не відомо, його особистих речей в квартирі не мається (а. с. 23).
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку і залежить від права самого власника і є похідним від нього.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З огляду на те, що позивач є власником квартири, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном жилим будинком.
Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України.
Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння.
Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав".
Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сімї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
З огляду на наведене, виходячи з того, що ОСОБА_2 було зареєстровано у ІНФОРМАЦІЯ_1 як член сімї позивача, та з 2011 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 212, 213 215, 224 ЦПК України, ст..405 ч. 2 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 з а д о в о л ь н и т и.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в м. Маріуполі Донецької області, такими, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №8 в будинку №44 по вул. Земській у Приморському районі в місті Маріуполі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Дзюба М. В.