АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2435/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні ,-

в с т а н о в и л а :

18 травня 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні, посилаючись на те, що з 03 лютого 2011 року по 31 серпня 2015 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_11 зазначає у позові, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства ними було придбано легкові автомобілі : марки HYUNDAI ACCENT, синього кольору, легковий седан, д.н.з. НОМЕР_1, 2008 року випуску, вартість якого на момент придбання складала 100 000 гр. та ВАЗ 21104, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, вартість якого на момент придбання становила 56 000 гр., які зареєстровано на відповідача ОСОБА_7

Після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_6 мала намір здійснити розподіл наявного майна, але їй стало відомо про те, що відповідач ОСОБА_7 без її відома здійснив відчуження наявних автомобілів, які є спільною власністю подружжя, тому вона звернулась до суду з даним позовом та просила стягнути грошову компенсацію від вартості частки у спільному майні, яка становить 78 000 гривень.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2016 року в задоволенні позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, про стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні в розмірі 78000 гривень та стягненні судових витрат відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку, направивши 12 жовтня 2016 року апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, судом не взято до уваги ті обставини, що жодного разу відповідач не зявився в судове засідання, заперечень щодо вказаного майна не надходило, жодних доказів придбання транспорту за особисті кошти подано не було. Крім того, апелянт зазначає, що в матеріалах справи є достатньо доказів, що спірні автомобілі були придбані під час перебування сторін у шлюбі та вважає, що має право на 1/ 2 частину спільного майна, яке подано відповідачем без її згоди після розірвання шлюбу. Просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2016 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Сторони про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення та направленням СМС повідомлень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та його представником не було доведено, що придбані відповідачем за період шлюбу транспортні засоби саме за кошти отримані внаслідок їх спільної з позивачем трудової чи іншої діяльності під час шлюбу та позивачем не обґрунтовано розміру компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на 1/ 2 частину проданих автомобілів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає висновки суду першої інстанції , такими що відповідають обставинам справи, наявним в матеріалах справи доказах та вимогам закону.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 03 лютого 2011 року між ОСОБА_7 та Воропай (ОСОБА_7 після укладення шлюбу) О.В. зареєстровано шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії 1-СР № 005595, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 09 (а. с. 7).

31 серпня 2015 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області, актовий запис № 709/2023/15-ц, про що свідчить відбиток штампу в паспорті ОСОБА_6, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області (а. с. 5).

Від вказаного шлюбу у сторін є син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування у шлюбі відповідачем ОСОБА_7 було придбано автомобіль HYUNDAI ACCENT, синього кольору, номер свідоцтва про реєстрацію 933178, легковий седан - B, номер двигуна Ц4ЕЕ8Т072006, д.н.з. НОМЕР_1, 2008 року випуску (а.с. 8-9); та автомобіль ВАЗ 21104, зеленого кольору, легковий седан B, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_4 (а. с. 49).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до п. 30 вищевказаної постанови, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що вказані позивачем автомобілі не є спільною власністю подружжя, не дав оцінки наявним у справі довідкам про їх відчуження відповідачем, в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному зясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення чи невчинення процесуальних дій, не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановленим ЦПК України

Згідно даних довідки-рахунку серії ВІА № 365316, виданої ПП «Автоінформцентр» автомобіль HYUNDAI ACCENT, кузов № НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію № САТ933178, вартістю 99 000 грн. було перереєстровано з ОСОБА_12 на гр. ОСОБА_9, паспорт серії НС № 142292 (а.с. 143).

Згідно даних довідки-рахунку серії ААЕ № 323273, виданої ПП «Автоінформцентр» автомобіль ВАЗ-21104, кузов № НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію № СХХ405439, вартістю 20 000 грн. було перереєстровано з ОСОБА_12 на гр. ОСОБА_8, паспорт серії МЕ № 541473 (а. с. 146).

Колега суддів вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню щодо стягнення з відповідача коштів за продані автомобілі, з врахуванням даних довідок рахунків автомобілі було продано за 99 000 гривень та 20000 гривень, тому 1/ 2 їх вартості становить 59500 гривень, які і підлягають стягненню на користь позивача з відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 59 500 грн. (пятдесят девять тисяч пятсот гривень) грошової компенсації від вартості частки у спільному майні.

Крім того, позивач просила про стягнення з відповідача на її користь судових витрат та витрат на правову допомогу, так як нею сплачено судовий збір в розмірі 1638 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надані в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Оскільки, позивачем ОСОБА_11 документально не підтверджено оплати правової допомоги згідно квитанцій тане надано розрахунку суми витрат, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат за надання правової допомоги. Оскільки відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За таких обставин стягненню підлягають з відповідача на користь позивача лише частково судові витрати за сплату судового збору згідно наявних квитанцій в сумі 1638 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти, як грошову компенсацію за 1 / 2 частину спільного майна подружжя, а саме автомобілів: HYUNDAI ACCENT, синього кольору, легковий седан, д.н.з. НОМЕР_1, 2008 року випуску та ВАЗ 21104, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, в розмірі 59 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1638 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :