Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 414/1089/16-ц
Провадження № 22ц/782/682/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

головуючого судді - Авалян Н.М.

суддів - Коротких О.Г., Гаврилюка В.К.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20 липня 2016 року в справі за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» (далі КС «Імперіал ЛТД») звернулася до суду 22 червня 2016 року із позовом, який уточнила 13 липня 2016 року та в якому просила стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 24 236 гривень 71 копійки. В обґрунтування позову вказано на те, що відповідач ОСОБА_5, отримавши в 2014 році на підставі кредитного договору кредит у розмірі 10300 гривень, не виконує свого зобов'язання по своєчасному поверненню кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом. А відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на підставі договорів поруки взяли на себе зобов'язання відповідати за порушення умов кредитного договору солідарно із позичальником ОСОБА_5.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 20 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором №105кр від 22 січня 2014 року в розмірі 24236 гривень 71 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 солідарно на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором №105кр від 22 січня 2014 року в розмірі 24236 гривень 71 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 солідарно на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором №105кр від 22 січня 2014 року в розмірі 24236 гривень 71 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі по 459 гривень 33 копійки з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про визнання недійсним договору поруки та відмову у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права. Зокрема, на думку відповідача, позивачем не доведено факту підписання ним договору поруки. Судом проігноровані його доводи про те, що він ніколи не був у м.Старобільську та не підписував договору поруки. Також проігноровано судом клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо підпису не тільки відповідача ОСОБА_3 в договорі поруки, а й відповідача ОСОБА_5 в кредитному договорі. Крім того, суд порушив право відповідача на участь у судовому засіданні, оскільки розглянув справу у його відсутності та у відсутності його представника, що призвело до неповноти з'ясування обставин справи, оскільки відповідач був позбавлений можливості подати додаткові докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник позивача КС «Імперіал ЛТД» просив відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є надуманими.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились. Їх неявка відповідно до частини 1 статті 305 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони завчасно, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та надавши оцінку правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1, 2, 3 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до статті 308 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення лише тільки з формальних міркувань.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення суду в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що 22 січня 2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 105кр., за умовами якого позичальник ОСОБА_5 отримала від кредитодавця КС «Імперіал ЛТД» готівкові кредитні кошти у розмірі 10300 гривень строком на 24 місяці, які вона зобов'язалась повернути щомісячними платежами згідно із графіком зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70% річних.

В той же день було укладено три договори поруки, згідно з якими кожний з поручителів окремо зобовязався солідарно відповідати перед кредитодавцем за невиконання позичальником усіх зобовязань за кредитним:

1) № 105кр/1 - між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_6,

2) № 105кр/2 - між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3,

3) № 105кр/3 - між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_7,

Позичальник ОСОБА_5, отримавши кредитні кошти, неналежним чином виконувала свої зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим станом на 13 липня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 24236 гривень 71 копійка, з яких: заборгованість за кредитом - 10100 гривень, заборгованість по відсоткам - 14136 гривень 71 копійка.

Ці факти підтверджені письмовими доказами: копією заяви про надання кредиту, копіями кредитного договору та договорів поруки, листом-повідомленням про необхідність дотримання умов укладених договорів, розрахунком заборгованості (а.с. 3-10).

Під час апеляційного розгляду справи судом перевірені оригінали вказаних документів, які містяться в кредитній справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 порушила взяті на себе договірні кредитні зобовязання, у звязку з чим застосував правові наслідки, встановлені кредитним договором та договорами поруки, застосувавши до правовідносини сторін норми цивільного права про зобовязання, що виникли з кредитного договору та договорів поруки: статті 1054, 526, 553, 554 Цивільного кодексу України.

Апеляційний суд погоджується з зазначеним висновком суду, оскільки він повністю відповідає встановленим обставинам справи, а також нормам матеріального права про договірні зобов'язання, якими передбачено наступне.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Порушенням зобовязання, у відповідності із статтею 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Згідно із статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Отже, відповідно до умов укладених сторонами договорів та приписів норм цивільного законодавства, з урахуванням того, що відповідачем ОСОБА_5 порушені зобов'язання по своєчасному та повному поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 як поручителі зобовязані разом із позичальником солідарно сплатити кредитору (Кредитній спілці) заборгованість за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Загалом, докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують.

Аналізуючи інші доводи апеляційної скарги апеляційний суд окремо зауважує наступне.

Під час апеляційного розгляду справи відповідач ОСОБА_3 пояснив, що на момент укладення договорів він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_7, який на момент вирішення справи розірвано. Відповідач ОСОБА_5 є матір'ю відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Про укладання кредитного договору колишньою тещею йому нічого не відомо. Свій підпис в договорі поруки він категорично заперечує. Крім того, ставить під сумнів також факт укладання кредитного договору. Вважав, що якби він підписував договір поруки, позивач мав представити суду копію його паспорту та довідку про його доходи.

Цей довід апеляційної скарги був перевірений апеляційним судом шляхом дослідження оригіналу кредитної справи ОСОБА_8, в якій містяться копії паспортів як позичальника, так і поручителів, у тому числі ОСОБА_3 Копії паспортів знаходяться також в матеріалах справи (а.с.19-21). Свій підпис та засвідчувальний напис про відповідність копії оригіналу на копії паспорту відповідач підтвердив, але не міг пояснити, яким чином особисто ним завірена копія паспорту потрапила до кредитної справи.

Крім того, в кредитній справі знаходиться також довідка з місця роботи відповідача про розмір його заробітної плати, ставити під сумнів яку у суду не має підстав.

Довід представника відповідача ОСОБА_3 про те, що суд не повідомляв відповідача про уточнення позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки це спростовується матеріалами справи, з якої вбачається наступне.

Уточнена позовна заява була подана представником позивача в судовому засіданні 13 липня 2016 року, про яке відповідач ОСОБА_3 був повідомлений належним чином та в судове засідання не з'явився, що є правом позивача відповідно до вимог статті 27 Цивільного процесуального кодексу України. Але представник відповідача ОСОБА_4 була присутня в судовому засіданні та заперечувала проти прийняття уточненої позовної заяви. До того, ж уточнення позову стосувалось лише збільшення періоду розрахунку заборгованості на один місяць з моменту пред'явлення позову. Це підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, уточненою позовною заявою, журналом судового засідання (а.с.46,48-49, 56-60).

Також не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, виходячи з наступного.

Стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладає обов'язок доказування і подання доказів на кожну із сторін.

За змістом статей 57, 66,86, 133 Цивільного процесуального кодексу України призначення експертизи є одним із засобів доказування. Експертиза призначається судом на підстави заяви сторони, на яку також покладається обов'язок внести кошти на оплату експертизи.

Частиною 2 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що, особи які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог статті 130 Цивільного процесуального кодексу України питання про факти, які потребують доказуванню, та докази, якими сторони обґрунтовують свої доводи вирішуються в попередньому судовому засіданні. Але відповідач та його представник в попереднє судове засідання не з'явились. Представником відповідача до початку судового засідання були подані письмові заперечення проти позову та заява про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника.

Для вирішення питання про призначення експертизи в судовому засіданні 13 липня 2016 року за участю представника відповідача ОСОБА_4 була оголошена перерва для виклику в судове засідання відповідача. Але в наступне судове засідання відповідач не з'явився без повідомлення суду про причини неявки. Також не з'явилась в судове засідання представник відповідача, яка до початку судового засідання подала заяву про відкладення розгляду справи, яку суд не задовольнив та закінчив розгляд справи.

Призначення експертизи по вказаній справі не було обов'язковим відповідно до вимог статті 145 Цивільного процесуального кодексу України , якою передбачено, що призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров'я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Таким чином, призначити експертизу по вказаній справі суд мав право виключно за наявності вмотивованої заяви відповідача, в якій за змістом статей 134, 135, 137,143 Цивільного процесуального кодексу України повинно бути зазначено: які питання необхідно поставити на вирішення експерта, якій експертній установі відповідач просить доручити проведення експертизи, про його згоду надати експериментальні зразки свого підпису (почерку) та посилання на докази, в яких містяться вільні зразки підпису (почерку).

Надання вказаних зразків передбачено Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145.

Враховуючи, що відповідачем та його представником так і не була подана заява про призначення експертизи, оформлена відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, а призначення такої експертизи за ініціативою суду законом не передбачено, суд першої інстанції був позбавлений можливості вирішити питання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Під час апеляційного розгляду справи порядок призначення судової почеркознавчої експертизи був роз'яснений представнику відповідача, а також безпосередньо відповідачу. Також було роз'яснено про наслідки відмови у призначенні експертизи. Тим самим апеляційний суд вжив усіх передбачених законом заходів для сприяння відповідачу у здійсненні ним своїх процесуальних прав та виконання своїх процесуальних обов'язків.

Відповідач категорично відмовився від призначення судової почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що ним представлені докази того, що він не підписував договір поруки, оскільки в момент підписання договору знаходився на роботі, що підтверджується довідкою, доданою до апеляційної скарги, а крім того, висновок про це можна зробити візуально оглянувши його підпис у паспорті та в договорі. До того ж позивач не довів факту підписання ним договору поруки.

Але ці доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як зазначено вище факт укладення договору поруки з відповідачем ОСОБА_3 підтверджується договором, до якого додані особисті документи поручителя (копія паспорту та довідка про його доходи).

Ідентифікація виконавця рукописного тексту (підпису) в договорі є завданням почеркознавчої експертизи, а тому цей факт не може спростовуватись іншими засобами доказування. А перебування на робочому місці в день підписання договору не перешкоджає підписанню договору до початку роботи, після її завершення або у перерві.

Доводи представника відповідача про те, що відповідач звернувся до поліції із заявою про порушення кримінального провадження з приводу підробки його підпису в договорі поруки, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Як зазначено вище, доказів того, що підпис в договорі виконаний іншою особою, відповідач суду не представив, а у випадку встановлення фальшивості договору в кримінальному провадженні вироком суду, що набрав законної сили, у відповідача виникне право звернутись до суду із заявою про перегляд рішення суду в зв'язку з нововиявленими обставинами, що передбачено пунктом 2 частини 2 статті 361 Цивільного процесуального кодексу України.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідач був позбавлений права на участь у судовому засіданні, оскільки суд розглянув справу за його відсутності та за відсутністю його представника, що призвело до неповноти з'ясування обставин справи, оскільки відповідач був позбавлений можливості подати додаткові докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Як зазначено вище, відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи 13 липня 2016 року, але в судове засідання не з'явився, що є його правом. Але в судовому засіданні приймала участь представник відповідача, яка давала пояснення, висловлювала свої доводи та зауваження, приймала участь у дослідженні доказів. В судовому засіданні суд оголосив перерву на 20 липня 2016 року з метою дотримання процесуальних прав відповідача для вирішення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Те, що після оголошення відповідач та його представник не з'явились в судове засідання, не свідчить про розгляд справи у відсутності відповідача, оскільки судом ухвалено рішення з урахуванням заперечень, наданих представником відповідача в судовому засіданні.

Під час апеляційного розгляду справи відповідач мав можливість в судовому засіданні повідомити суд про всі обставини, які він вважав за необхідне. Крім того, за клопотанням відповідача апеляційним судом досліджено доказ, який не був наданий відповідачем в суді першої інстанції - довідка з місця роботи (а.с.102), проти чого не заперечував представник позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права є неприйнятними, а тому не заслуговують на увагу. Отже, підстав для зміни чи скасування рішення суду апеляційний суд не вбачає.

Підсумовуючи наведене, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 307, статтями 308, 313, 315, 317, 319, 323-325, 327 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сил з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції Вищого спеціалізованого суду Укоаїни з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М.

Судді Коротких О.Г.

ОСОБА_9