Дата документу 23.02.2016 Справа № 2-4941/04
Провадження № 6/334/76/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Колесник С.Г.

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження громадянина-боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх обовязків,

встановив:

Головний державний виконавець Ленінського відділу ДВС ЗМУЮ звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження громадянина-боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх обовязків, вказавши в поданні наступне.

На виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4941 виданий 07.12.2004р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, 12.09.2003р.н. у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менш неоподаткованого мінімуму доходів громадян до повноліття дитини.

Посилаючись на наявність у особи невиконаних зобовязань та ухилення від їх виконання, державний виконавець просить задовольнити клопотання та тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон до виконання вказаних зобовязань.

Державним виконавцем подано також клопотання, про розгляд справи без його участі.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України.

П. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, положеннями п.5 ч.1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, ухилення від виконання зобовязань, покладених на громадянина судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-4941 виданий 07.12.2004р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, 12.09.2003р.н. у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менш неоподаткованого мінімуму доходів громадян до повноліття дитини.

Виконавче провадження відкрито 27.07.2015року, станом на 01.02.2016року боржник має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 8480,28грн. На теперішній час, державним виконавцем, на його думку, вжито всіх заходів з метою перевірки майнового стану боржника, так ним здійснюються заходи з виявлення майна боржника та його подальшої примусової реалізації.

З метою виконання рішення суду було зроблено запити до установ про наявність за боржником майна, яке належить йому на праві приватної власності. Згідно довідок з ДРРП нерухоме майно у боржника відсутнє, згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно боржник має у власності - 1/9 частину квартири, але сума заборгованості менше суми, за наявності якої стягнення звертається на нерухоме майно боржника. Згідно довідок ДПС України встановлено, що місця роботи та рахунків боржник не має, пенсію не отримує, місця роботи не має. На попередження про сплату заборгованості по аліментам боржник не реагує, борг не сплачує. Згідно повідомлення стягувача, боржник виїхав за межі України.

Суд вважає, що вказані дії не свідчать про ухилення боржника від виконання ним своїх зобовязань, а лише про наявність факту невиконання зобовязань, враховуючи, що державним виконавцем не надано жодного доказу про отримання або про спробу вручити боржнику документи про наявність вищезазначеного виконавчого провадження.

Звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Приймаючи до уваги відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобовязань, суд дійшов до висновку, що законних підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не вбачається.

Керуючись ст. ст. 377-1, 293 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання головного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5-ти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Колесник С. Г.