Справа № 462/5004/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, за участю третіх осіб житлово-будівельного кооперативу №133 та приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Львівської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру №46 на вул. Кульпарківська, 176 у м. Львові в порядку спадкування за законом після смерті 26.02.2016 року її батька ОСОБА_3 Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26.02.2016 року помер її батько ОСОБА_3, який був членом житлово-будівельного кооперативу №133 і ще в 1988 році повністю виплатив за таку пайові внески, після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на спірну квартиру, позивач та її матір є спадкоємцями першої черги за законом. При цьому зазначила, що матір та її сестра ОСОБА_4 відмовилися від своєї частки спадкового майна на її користь. Зазначила, що батько право власності на спірну квартиру в ОКП ЛМР «БТІ та ЕО» не зареєстрував, що перешкоджає їй оформити спадщину.

Суд, ухвалив справу розглядати без участі позивача, яка представила заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує /заява в матеріалах справи/, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки, у судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив. За наведених обставин суд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Треті особи житлово-будівельний кооператив №133 та приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не направили в судове засідання своїх представників, при цьому приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 суду представлено заяву, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що 26.02.2016 року помер батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 /свідоцтво про народження позивача серії ІV-СГ №262604 від 27.01.1985 року матеріали спадкової справи №2/2016 арк.9/, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №421816 від 27.02.2016 року /а.с.4/.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 був членом житлово-будівельного кооперативу №133, в будинку якого йому належала квартира №46 на вул.Кульпарківська, 176 у м.Львові /а.с.6/, за яку він повністю вніс пайовий внесок у 1988 році /а.с.6/, але права власності на таку не зареєстрував.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року № 9 в редакції від 25 травня 2008 року (п. 5-1) визначено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Також встановлено, що після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем першої черги за законом є його донька ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_4 /матеріали спадкової справи №2/2016 арк.5/, які на час смерті були зареєстровані і проживали у квартирі №46 на вул.Кульпарківська, 176 у м.Львові /матеріали спадкової справи №2/2016 арк.13/.

Як встановлено, позивач звернувся в строк та у встановленому законом порядку до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька.

Однак, щодо спадкування належної ОСОБА_3 квартири №46 на вул.Кульпарківська, 176 у м.Львові, то нотаріусом постановою від 08.09.2016 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, з мотивів того, що право власності спадкоємцем не було зареєстровано, відтак відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно документи /а.с.3/.

Згідно матеріалів спадкової справи №2/2016 від 09.07.2014 року ніхто, окрім позивача із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не звертався, дружина спадкодавця ОСОБА_5 та донька ОСОБА_4 подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини /матеріали спадкової справи №2/2016 арк.29, 33/.

Між тим, згідно довідки Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 3/4384 від 29.03.2016 року дані про реєстрацію квартири №46 на вул.Кульпарківська, 176 у м.Львові відсутні /а.с.21/.

Згідно ст.1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві ОСОБА_3 належала на праві власності квартира №46 на вул.Кульпарківська, 176 у м.Львові, проте він не зареєстрував у встановленому порядку право власності на таке майно.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивач ОСОБА_1 як донька померлого ОСОБА_3 та як спадкоємець за законом після його смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на належну спадкодавцю квартиру №46 на вул.Кульпарківська, 176 у м.Львові, а тому суд приходить до переконання, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на квартиру №46 на вул.Кульпарківська, 176 у м.Львові.

З огляду на те, що позивач просила усі судові витрати залишити за нею, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача понесені судові витрати.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.1216-1219, 1226, 1223, 1258-1261 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1,в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 26 лютого 2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський