Справа № 310/4889/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, вказуючи, що 25.03.2016 року між ним та відповідачем було укладено у простій письмовій формі договір фінансового лізингу №003820 (надалі - договір), згідно умов якого лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу автомобіль, а останній зобовязувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами договору.

В день укладення договору ним сплачено відповідачу 74725 грн. та комісія за банківські послуги в розмірі 896,70 грн.

За умовами договору предметом фінансового лізингу є автомобіль марки ЗАЗ SENS, обєм двигуна 1,3 літра, механічна трансмісія. Вартість предмету лізингу визначили у розмірі 6 287,59 доларів США, що еквівалентно 167 259 грн.

Строк передачі у лізинг становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного, авансового платежів та комісії.

Пунктом 8.5 договору передбачено, що всі платежі визначаються у додатках №№ 1 та 3, які є невідємними частинами договору, але додаток № 3 він не підписував. Не узгодження лізингових платежів, як істотних умов договору лізингу, є порушенням прав споживача та принципу рівності сторін договору.

Крім того, договір містить несправедливі умови, оскільки ним встановлено не солідарну відповідальність продавця і лізингодавця, а одноособову лізінгоодержувача. Так, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

Зазначив, що в договорі відсутні відомості про продавця товару, передбачено одностороннє право лізингодавця на розірвання договору, а лізингоодержувач такого права не має, передбачено право лізингоодержувача розірвати договір у передбачених договором або законом випадках, але без повернення адміністративного платежу. Ці пункти договору є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовам за ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Наслідки відмови споживача від виконання договору, що закріплені в п. 12.1 договору суперечать п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти які оплачені споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір без встановлення права споживача на одержання компенсації у звязку з розірванням або невиконням договору, є несправедливою умовою договору.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. За ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, але оспорюваний договір укладено не в нотаріальній, а в простій письмовій формі, тому за ст. 220 ч. 1 ЦК України він є нікчемним.

Просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №003820 від 25.03.2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто», стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» сплачені на виконання договору фінансового лізингу грошові кошти в розмірі 74 725 грн. та сплачену комісію банку в розмірі 896,70грн.

У судових засіданнях позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився без поважних причин, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

25.03.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №003820 з додатками №1 та №2 до нього (а.с.12-25) .

Предметом договору лізингу за п. 1.1 договору є транспортний засіб марки ЗАЗ SENS, комплектації Comfort, обєм двигуна 1,3 літра, механічна КПП, привід 2 WD.

Додатком №1 до договору фінансового лізингу №003820 від 25.03.2016 року визначена вартість предмета лізингу, яка складає 6287,59 доларів США, що за курсом долару США на дату підписання договору складає 167 250 грн. (а.с.24).

Пунктом 8.5 договору передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у Додатку №1 та Додатку № 3 до даного договору сплачуються Лізінгоодержувачем на умовах, передбачених цим договором.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У ст. 6 ч. 2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» зазначено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У пунктах 1.7, 4.1 договору сторони обумовили, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 120 робочих днів, з моменту сплати останнім на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу вартості; комісії за передачу предмета лізингу в розмірі, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 договору (а.с. 13.15).

На підставі п. 2.1 договору, останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобовязань сторонами за даним договором (а.с.13).

Відповідно до п. 2.2 договору, строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмету лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмету лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу, якщо інше не передбачено умовами цього договору (а.с. 13).

Згідно з п. 8.1 договору, сторони погодили, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «ОСОБА_2 Аваль» при продажу долару (обмінний курс долара США до української гривні) станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. З цією метою лізинові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобовязання, передбачені цим договором розраховуються в доларах на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату сплату платежу (а.с. 17).

Пунктом 8.2 договору визначено вартість предмету лізингу в розмірі 6 287,59 доларів США, що на дату укладання договору становить 167 250,00грн. (а.с. 17).

Всі планові платежі, які визначаються у додатку №1 та додатку № 3 до даного Договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим договором. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця (п. 8.5 договору - а.с. 17).

Статтею 10 договору встановлений порядок сплати лізингових платежів, які закріплені відповідними формулами та визначені в додатку № 1 до договору.

У статті 12 договору встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, повернення предмету лізингу.

Згідно з п. 12.1 договору, у разі розірвання договору лізингоодержувачем поверненню підлягає 60 % сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Відповідно до квитанції №21 від 25.03.2016 року (а.с.28) ОСОБА_1 на виконання умов спірного договору сплатив 74 725 грн.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, предявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що оспорюваний договір містить ряд несправедливих умов, які суперечать ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживача» та є свідченням здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, зокрема стосовно сплати ним комісії за організацію (перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення цього договору) та авансу ціни предмету лізингу, які виходять за межі переліку платежів,передбачених ЗУ «Про фінансовий лізинг», можливості зміни лізингодавцем вартості предмета лізингу з моменту укладення договору і до повної сплати авансу лізингоодержувачем (п. 9.4 договору), а також визначене п. 10.15 договору право лізингодавця на розірвання договору в односторонньому порядку без повернення сплачених лізингоодержувачем лізингових платежів у випадку відмови споживача від підписання відповідної додаткової угоди, у звязку з чим спірний договір має бути визнаний недійсним, а грошові кошти у сумі 74 725 грн., сплачені ним на його виконання, підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 215 цього кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій ст. 18 ЗУ «Про захист прав сповивачів», так умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Таку правову позицією висловлено Верховним Судом України в постановах №6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, № 6-1341цс15 від 02.12.2015 року, № 6-330цс16 від 08.06.2016 року, № 6-1551цс16 від 19.10.2016 року за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, який має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з аналізу змісту спірного договору фінансового лізингу від 25.03.2016 року, укладеного між сторонами, вбачається, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (статті 10, 12 Договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в ЗУ «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Суд вважає, що умови відповідальності сторін за договором, є несправедливим для позивача, як споживача фінансових послуг, адже лізингодавець відповідно до умов договору може не виконувати свої зобов`язання щодо предмету лізингу та при цьому ніякої матеріальної відповідальності за це не нестиме, а лізингоодержувач, при розірванні договору фінансового лізингу внаслідок невиконання лізингодавцем своїх зобов`язань, не має права на отримання всієї суми, яку сплатив на користь лізингодавця, і наслідком цього є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що суперечить принципу добросовісності договору.

Крім того, суд враховує, що частиною другою ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, про що зазначено в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15, яка в силу ст. 214, 360-7 ЦПК Україну має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу № 003820 з додатками № № 1, 2 до даного договору, укладеного 25.03.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, у звязку з визнанням недійсним спірного договору фінансового лізингу від 25.03.2016 року, з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти сплачені позивачем на виконання спірного договору за квитанцією №21 від 25.03.2016 року в сумі 74 725 грн.

Суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої ним комісії банку в розмірі 896 грн.70коп, не підлягають задоволенню, оскільки як вбачається з квитанції № 21 від 25.03.2016 року (а.с. 28) отримувачем грошей в розмірі 896,70грн. є АТ «Укрсиббанк», призначенням платежу зазначено: «оплата комісії зг. тарифів банку за прийом платежів». Так як, відповідач зазначені кошти не отримував, сплачені вони іншій особі як оплату за здійснені нею послуги, в порядку ст. 216 ЦК України даний платіж не підлягає стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто».

Судовий збір у сумі 1298,45 грн. підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 88, 209, 214-215, ЦПК України, ст. 215, 216, 799, 806 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 1, 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №003820 від 25.03.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь ОСОБА_1 74 725 грн. 00 коп..

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь держави судовий 1298,45 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

заочне

Суддя