Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 жовтня 2016 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., сторін, представника позивача ОСОБА_1 та представника Романівської районної державної адміністрації Зелюнко А.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Романівська районна державна адміністрація Житомирської області, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню цієї дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його життям, навчанням, побутом, не підтримує його матеріально, заборгувавши значну суму зі сплати аліментів, а також перешкоджає лікуванню сина.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, пояснивши, що його можливості у спілкуванні із сином та його вихованні на даний час обмежені, оскільки він із сім"єю проживає у місті Києві, а позивач чинить йому перешкоди у налагодженні контакту із дитиною через особисті неприязні відносини. Сплату аліментів він здійснює періодично і причин виникнення заборгованості по цим платежам він не знає. Окрім цього відповідач пояснив, що він усвідомив необхідність більш активної участі у виконанні своїх батьківських обов"язків щодо виховання сина ОСОБА_5.

Представник Романівської районної державної адміністрації Житомирської області позов підтримала, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо його неповнолітньої дитини.

Заслухавши пояснення вищевказаних осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані ними письмові докази, а також допитавши свідків, суд прийшов до висновку про безпідставність позову ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони до серпня 2009 року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час ОСОБА_5 проживає разом з матір"ю та бабою в смт. Миропіль Романівського району Житомирської області.

Відповідач разом із сім"єю, до складу якої входить малолітня дитина, переважно проживає у місті Києві.

Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами справи, показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і не заперечуються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно судового рішення з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв"язку із сплатою ОСОБА_4 аліментів у неповному розмірі, визначеному державною виконавчою службою, станом на 1 травня 2016 року у нього утворився борг перед позивачем у розмірі 13241,25 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Житомирської області від 14 червня 2016 року.

У 2014 році відповідач притягувався до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів на сина ОСОБА_5.

Висновком органу опіки та піклування - Романівської районної державної адміністрації Житомирської області визнано доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо його дитини.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно частини1 статті 164 Сімейного кодексу (далі СК України) мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України).

Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Позивачем та її представником у судовому засіданні не доведено винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання дитини, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Даних про обставини, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, в матеріалах справи також відсутні.

На переконання суду наявність заборгованості зі сплати аліментів не свідчить про байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків чи небажання опікуватись сином, оскільки відповідач протягом останніх років регулярно сплачував кошти на утримання сина ОСОБА_5.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такий він є недостатньо обгрунтованим. Зокрема, вказаний висновок поданий без врахування умов проживання відповідача, взаємовідносини сторін та ставлення ОСОБА_5 до свого батька.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 164, 166, 180 СК України, статтями 10, 11, 60, 88, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Романівський районний суд Житомирської області в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя С.В.Бабич