Справа № 573/2438/16-ц
Номер провадження 2/573/918/16
РІШЕННЯ

іменем України

23 грудня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Кліщ О.В.

з участю секретаря: Сітало Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі справу за позовом ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, Білопільської районної державної адміністрації Сумської області, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, Білопільської районної державної адміністрації Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 жовтня 1995 року помер ОСОБА_2, який до дня смерті проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_3, яка померла 07 січня 1996 року. Після її смерті відкрилася спадщина на все її майно та майнові права після смерті чоловіка. З 1959 року ОСОБА_2 по 1985 рік був членом колгоспу «Радянська Україна» Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області. Після його виходу на пенсію колгосп «Радянська Україна» був розділений на колгоспи «Мирний» та «Обрій». У 1990-х роках відбулося розпаювання колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій», правонаступника колгоспу «Обрій». Потім правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій» стало СП «Павлівське». Будучи членом колгоспу «Радянська Україна» ОСОБА_2 при розпаюванні земель мав право на земельну частку (пай), але помилково не був включений до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай) вищевказаного КСП, у звязку з чим за життя так і не одержав сертифікат на право на земельну частку (пай). життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. Позивач зазначає, ОСОБА_3 фактично вступила в управління спадковим майном, що залишилось після смерті чоловіка шляхом проживання зі спадкодавцем до дня його смерті. Позивач є спадкоємцем спадкової маси за заповітом після смерті ОСОБА_3 Однак у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів він не може оформити спадщину на земельну ділянку, право на яку належало ОСОБА_2 Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після померлої 07 січня 1996 року ОСОБА_3 право власності на земельну частку (пай), розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, із земель резервного фонду Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, право на яке належало померлому 01 жовтня 1995 року ОСОБА_2.

У судове засідання позивач ОСОБА_1та його представник за довіреністю ОСОБА_4 не зявився, представник надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа, в якому просив розглянути справу без участі їх представника, з позовом згодні.

Представник відповідача Білопільської районної державної адміністрації ОСОБА_5 надала суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальна контори Сумської області в судове засідання також не зявився. Нотаріус надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника.

Представник третьої особи відділу Держгеокадастру в Білопільському районі Сумської області в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив.

У звязку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після ОСОБА_2, який помер 01 жовтня 1995 року та ОСОБА_3, яка померла 07 січня 1996 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час.

Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений у статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом встановлено, що 01 жовтня 1995 року помер ОСОБА_2, що підтверджується записом акта про смерть № 41 (а. с. 41).

Згідно копії запису акту про шлюб № 1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено шлюб у 1954 році (а. с. 39).

07 січня 1996 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 245134 (а. с. 6).

ОСОБА_2 з 1959 року по 1985 рік був членом колгоспу «Радянська Україна» Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, що підтверджується наявними в матеріалах справи ксерокопією довідками, виданими колгоспом, розрахунком пенсії та протоколом № 7/101 від 22 липня 1985 року, які стали підставою для призначення пенсії ОСОБА_2 як колгоспнику (а. с. 12, 15-25).

Відповідно до довідок Павлівської сільської ради від 04 липня 2016 року колгосп «Радянська Україна» був розділений на два колгоспи «Мирний» та «Обрій». КСП «Павлівське» є правонаступником колгоспу «Мирний» (а. с. 10).

До списків громадян-членів Колективних сільськогосподарських підприємств «Мирний» та «Обрій» Білопільського району Сумської області, які є додатками до вказаних держаних актів, на право колективної власності на землю серії СМ № 00023 та серії СМ № 00024 ОСОБА_2 включений не був, що підтверджується довідкою, виданою відділом Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області (а. с. 7 та дослідженими матеріалами цивільної справи № 573/1697/16-ц).

Судом також встановлено, що колективне сільськогосподарське підприємство «Обрій» та колективне сільськогосподарське підприємство колгосп «Мирний» були правонаступниками колгоспу «Радянська Україна» Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області на час розпаювання земель, підтверджується Статутами КСП «Обрій» та КСП колгоспу «Мирний».

Внести зміни у список осіб, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ № 00024, виданого Павлівською сільською радою народних депутатів Білопільського району Сумської області 28 липня 1995 року, на даний час неможливо у звязку з ліквідацією підприємства та смертю ОСОБА_2.

Разом з цим, суд вважає доведеним той факт, що на момент видачі вищевказаного державного акта у ОСОБА_2 як члена колгоспу «Радянська Україна», правонаступником якого в подальшому стало КСП «Обрій», виникло право на земельну частку (пай).

Як вбачається з інформаційної довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, розмір земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Павлівської сільської ради на час розпаювання в КСП «Обрій» становив 4,72 умовних кадастрових гектари, нормативна грошова оцінка якого складає 86 136 грн. (а. с. 14).

Відповідно до довідки Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 04 липня 2016 року на території сільської ради є землі запасу та резервні землі загальною площею 454 га (а. с. 12).

У відповідності до заповіту, посвідченого 15 листопада 1995 року секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Білопільського району, зареєстрованого в реєстрі за № 225, ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 42).

Відповідно до довідок виконавчого комітету Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 25 липня 2016 року та 05 жовтня 2016 року ОСОБА_2 який помер 01 жовтня 1995 року на день смерті був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з ним була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_3, яка померла 07 січня 1996 року. За життя спадкодавця та протягом 6 місяців з дня йог смерті вели спільне господарство, вступила в управління спадковим майном, зберігала документи на спадкове майно. Виконкомом сільської ради 15 листопада 1995 року посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 за № 225, який не змінювався і не відмінявся. ОСОБА_2, який помер 01 жовтня 1995 року дійсно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Пролетарська), буд.4 Білопільського району сумської області (а. с. 8-9).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину після ОСОБА_3 в порядку, встановленому ст. 549 ЦК УРСР. Також відповідно до положень ЦК України він успадкував і майнове право на земельну частку (пай) у розмірі 4,72 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Обрій», яке в свою чергу ОСОБА_3 успадкувала від померлого чоловіка ОСОБА_2.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2016 року (справа № 573/1697/16-ц) визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3, яка померла 07 січня 1996 року, право власності на земельну частку (пай), розміром 4,72 умовних кадастрових гектари, нормативною грошовою оцінкою 86 136 гривень, із земель сільськогосподарського призначення резервного фонду Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 26-28).

Як вбачається з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 06 грудня 2016 року спадкові справи після померлих 01 жовтня 1995 року ОСОБА_2 та померлої 07 січня 1996 року ОСОБА_3, держнотконторою не заведені (а. с. 44,45).

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України 2003 року визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗК України право власності на землю гарантується.

Частиною 3 статті 2 ЗК України передбачено, що об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно з ч. 11 ст. 25 ЗК України резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України).

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно із п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ" розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою.

Аналіз викладених вище норм законодавства свідчить про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Крім того, слід враховувати, що строк позовної давності для вимог про визнання права на майно учасника спільної власності обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися, що її право на це майно оспорюється.

У відповідності до ч. 9 ст. 5 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на час виникнення правовідносин, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема, передбачено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема, є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема, передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3, яка померла 07 січня 1996 року, позивач ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай), площею 4,72 умовних кадастрових гектари, із земель сільськогосподарського призначення резервного фонду Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, право на яку належало померлому 01 жовтня 1995 року ОСОБА_2, а отже позовні вимоги підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 525, 534, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. ст. 316, 373, 1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1235, п. 4 Перехідних положень ЦК України 2003 року, ст. ст. 1, 2, 25, 81, п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. ст. 1, 2, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, Білопільської районної державної адміністрації Сумської області, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3, яка померла 07 січня 1996 року, право власності на земельну частку (пай), розміром 4,72 умовних кадастрових гектар, нормативною грошовою оцінкою 86 136 гривень, із земель сільськогосподарського призначення резервного фонду Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, право на яке належало померлому 01 жовтня 1995 року ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :