АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача Міщук А.С.,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника відповідача

ОСОБА_4 ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до суду з позовом про солідарнестягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06.03.2013 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 10-22/13-00228-с-а, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 151 760,00 грн., строком до 05.03.2018 зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,5% річних. Дані кредитні ресурси використовувались відповідачем ОСОБА_4 для придбання автомобіля марки «GREAT WALL», 2012 року випуску.

06.03.2013 між банком і відповідачем ОСОБА_5 та між банком та ОСОБА_6 було укладено договори поруки № 10-22/13-00228-с-а/1, № 10-22/13-00228-с-а/2, відповідно. За вказаними договорамипоручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. З урахуванням уточнень позовних вимог позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 10-22/13-00228-с-а від 06.03.2013 станом на 06.03.2015 в сумі 304 982,73 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 10-22/13-00228-с-а від 06.03.2013 станом на 06.03.2015 в сумі 304 982,73 грн. та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.08.2016 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 10-22/13-00228-с-а від 06.03.2013 станом на 06.03.2015 в сумі 304 982,73 грн., що складається із суми строковоїзаборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 103 967,80 грн.; суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 27 108,14 грн.; суми строкової заборгованості по в відсоткам у розмірі 2 325,26 грн.; суми простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 25 863,23 трн.; суми строкової заборгованості по простроченій щомісячній комісії у розмірі 910,56 грн.; суми простроченої заборгованості по простроченій щомісячній комісії у розмірі 12 010,47 грн.; пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам за період з 05.05.2014 по 05.05.2015 у розмірі 132 797,27 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 10-22/13-00228-с-а від 06.03.2013 станом на 06.03.2015 в сумі 304 982,73 грн., що складається із суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 103 967,80 грн.; суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 27 108,14 грн.; суми строкової заборгованості по відсоткам у розмірі 2 325,26 грн.; суми простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 25 863,23 грн.; суми строкової заборгованості по простроченій щомісячній комісії у розмірі 910, грн.; суми простроченої заборгованості по простроченій щомісячній комісії у розмірі 12 010,47 грн.; пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам за період з 05.05.2014 по 05.05.2015 у розмірі 132 797,27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»судовий збір в сумі по 1 016,61 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідачОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що судом першої інстанції було не повно з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи, зокрема судом не була застосована ч. 1 ст. 543 ЦК України, відповідно до якої солідарно стягувати заборгованість потрібно не з поділом боржників на окремі групи, а з усіх боржників разом. Поділ боржників на групи із включенням у кожну групу неодноразово одного із боржників при солідарній грошовій відповідальності законодавством не встановлений.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договорами поруки, укладеними між сторонами, щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає, в силу вимог договору та закону, стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 06.03.2013 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 10- 22/13-00228-с-а, відповідно до якого відповідач отримав кредиту розмірі 151 760,00 грн., строком до 05.03.2018 зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,5% річних. Також сторонами підписано додаток до кредитного договору № 1, а саме графік зниження розміру заборгованості (а.с.7-17,18-23, 214-215).

06.03.2013 між банком та відповідачем ОСОБА_4, укладено договір застави автотранспортного засобу № 25793-90201/0313, предметом якого є автомобіль марки «GREAT WALL», 2012 року випуску.(а.с.24-28).

Згідно меморіального ордеру № 3 від 06.03.2013 позивач перерахував кошти у розмірі 151 760,00 грн. ОСОБА_4 на купівлю автомобіля марки «GREAT WALL», 2012 року випуску.(а.с. 29).

Відповідно дорозрахунків заборгованості станом на 06.03.2015 сума заборгованості за кредитним договором становить 304 982,73 грн., що складає із суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 103 967,80 грн.; суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 27 108,14 грн.; суми строкової заборгованості по відсоткам у розмірі 2 325,25 грн.; суми простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 25 863,23 грн.; суми строкової заборгованості по простроченій щомісячній комісії у розмірі 910,56 грн.; сума простроченої заборгованості по простроченій щомісячній комісії у розмірі 12 010,47 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам у розмірі 132 797,27 грн. (а.с. 30-33).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), правовими наслідками зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі незалежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Пунктом 2.5.1 кредитного договору передбачено, що позичальником сплачуються щомісячні проценти за користування кредитом по процентній ставці у розмірі 14,5% річних.

Згідно п. 1.4.1.5.1 кредитного договору у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов'язань встановлених умовами кредитного договору, процентна ставка підвищується на 4% річних.

Пунктом 3.1.1 кредитного договору передбачено, що за невиконання прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами та щомісячної комісійної винагороди у визначені строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки.

Згідно п. 1.4.2.2 кредитного договору передбачено виплату комісійної винагороди, яка виплачується у процентному співвідношенні від суми наданого кредиту.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги щодо незаконного застосування при розрахунку заборгованості підвищеної відсоткової ставки спростовуються умовами кредитного договору. Зокрема, у Застереженні 1 кредитного договору зазначено, підписанням цього Договору Сторони висловлюють свою цілковиту згоду щодо зафіксованого Кредитним договором порядку зміни розміру процентної ставки без укладання буди-яких додаткових договорів до Кредитного договору та/чи Графіка Платежів у новій редакції та Сторони підтверджують, що зафіксований Кредитним договором порядок зміни розміру процентної ставки не є збільшенням розміру процентів за користування Кредитом в односторонньому порядку. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за Кредит та окремими елементами цього порядку.

09.09.2015 на адреси відповідача ОСОБА_4 був направлений лист-вимога з проханням погасити заборгованість перед банком за кредитним договором № 10-22/13-00228-с-а від 06.03.2013 (а.с. 34-35).

Таким чином, оскільки судом першої інстанції встановлено, що позичальником було порушено умови договору в частині своєчасного повернення кредитних коштів згідно погоджених термінів та у встановлених сумах, нарахування щомісячної комісії у розмірі 12 010,47 грн. та пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам за період з 05.05.2014 по 05.05.2015 у розмірі 132 797,27 грн. є правомірним.

Разом з цим у відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитом як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не вказано договором поруки.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначав, що відповідачам не надсилались та вони не отримували повідомлення-вимоги про дострокове повернення коштів, однак доводи апеляційної інстанції не заслуговують на увагу, оскільки вимоги про дострокове стягнення заборгованості направлялась позивачем на відому адресу відповідачів, а дострокове стягнення всієї суми боргу у випадку наявності заборгованості, передбачено як умовами кредитного договору так і вимогами закону. Щодо твердження апелянта про недоведеність суми заборгованості, то воно також є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи міститься відповідний розрахунок заборгованості, проведений автоматизованою системою банку з урахуванням умов кредитного договору та здійснення відповідних виплат, а отже суд з урахуванням умов кредитного договору мав можливість перевірити заявлену до стягнення суму і дійти правомірного висновку про наявність заборгованості в означеному розмірі.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, натомість, відповідачі, в односторонньому порядку, відмовились виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договорами поруки щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Таким чином, в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки, а отже, суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 554 ЦК України, суми кредиту, відсотків за його користування, а також пені, передбаченої кредитним договором.

Доводи апелянта про безпідставність подвійного стягнення з нього суми заборгованості спростовується наступним.

За правилом ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обв'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів, висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем умов кредитного договору, наявності підстав для стягнення заборгованості, що зазначена позивачем, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Таким чином, при солідарному обов'язку кредиторові надається право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред'явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред'явити вимогу до іншого солідарного боржника.

Щодо доводів апеляційної скарги про не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, то вони також є необґрунтованими та безпідставними, оскільки суперечать наявним у справі доказам, фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Також є безпідставними твердження відповідача про припинення поруки, з огляду на наступне.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшень за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п. 5.1 договору поруки припиняється з припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя.

Відповідно до вимог ч. 2ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Згідно з положеннями ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки.

Коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобов'язання.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України по справі за № 6-18цс 16 від 03 лютого 2016 року.

07.08.2015 банком було пред'явлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань шляхом звернення до суду з позовом, право на звернення до суду у банка виникло 07.02.2014 по основному зобов'язанню, 21.03.2014 - по відсоткам.

Отже, вимогу до поручителів про виконання взятого ними зобов'язання було пред'явлено в межах строку дії договору поруки.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва