Справа № 369/1217/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/4967/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 43 01.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, який уточнив в ході розгляду справи та обґрунтовував тим, що від 05.03.1988 року до 26.11. 2015 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 від якого вони мають сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначав, що приблизно через п'ять років після реєстрації шлюбу він та відповідачка вселились в будинок АДРЕСА_2 який належав на праві власності його бабусі ОСОБА_5, та проживали в цьому будинку разом з його батьками.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його (позивача) батько - ОСОБА_6, який на час смерті був власником зазначеного житлового будинку.

Також позивач наголошував на тому, що 05 грудня 2012 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом №2- 1385 на житловий будинок АДРЕСА_2 та свідоцтво про право на спадщину за законом №2-1387 на земельну ділянку під вказаним будинком площею 0,3340 га (кадастровий номер НОМЕР_1).

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 05.12.2012 року право власності на житловий будинок та земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.2013 року та від 22.11.2013 року.

В подальшому посилаючись на неприязні стосунки, що склались між відповідачкою та ним (позивачем) останній був змушений залишити будинок та орендувати житло.

Позивач зазначав, що на сьогоднішній день він має нову сім'ю, проживає в громадянському шлюбі з ОСОБА_7 та виховує двох малолітніх дітей. Також вказував, що через скрутне матеріальне становище він не має можливості надалі орендувати житло і бажає проживати із сім'єю в належному йому на праві власності житловому будинку по АДРЕСА_2

21 січня 2016 року позивачем було направлено відповідачці лист, в якому він попросив останню до 01 лютого 2016 року виселитися із спірного будинку, але письмової відповіді не отримав.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач ОСОБА_3 просив усунути перешкоди у користуванні його власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_2

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2016 року позов задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 в користуванні його власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_2.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та відмову позивачу в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що права ОСОБА_3 порушуються відповідачкою, оскільки вона без належних на те підстав проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2, тим самим обмежуючи права позивача, визначені законодавством України.

Проте, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що05 березня 1988 року між сторонами зареєстровано шлюб у відділі РАЦС Шевченківського району м. Києва, про що було зроблено актовий запис за №255.

Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26.11.2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду Київської області від 06.06.2016 року у справі №761/35333/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, яке набрало законної сили 17.06.2016 р. встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,3340 га, яка розташована за вказаною адресою були отримані позивачем у спадщину після померлого батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданими 05.12.2012 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області, ОСОБА_8 та зареєстрованим в реєстрі за № 2-1385 та № 2-1378 відповідно та Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13214441 від 21.11.2013 р. та № 13301299 від 22.11.2013 року.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.12.1998 року відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної державної адміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 18.12.1988 року №23707.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За ст.157 ЖК Україничленів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Матеріалами справи не доведено порушення відповідачкою правил спільного життя, що робило б неможливим проживання з нею в будинку позивача, який є власником вказаного житла, і колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо порушення відповідачкою правил спільного життя.

Як видно з позовної заяви (а.с.2, 3), позивач звертався до суду посилаючись і на ст.116 ЖК (Виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення).

Щодо доводів позивача про відмову від вимог по ст.116 ЖК, то колегія суддів вважає, що вони не відповідають дійсності, так як з уточненої позовної заяви (а.с.37-40) не вбачається обставин, на які посилається позивач.

Таким чином, колегія суддів розцінює критично такі посилання позивача, так як з уточненої позовної заяви вбачається, що позивач не відмовлявся від підстав задоволення позову по ст.116 ЖК в установленому цивільно-процесуальному порядку. Дана відмова судом не приймалась, а відповідно до рішення суду дані підстави розглядалися судом першої інстанції.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка з дозволу позивача вселилася в будинок АДРЕСА_2 і на момент, коли він (позивач) став власником будинку, то претензій до відповідачки не заявляв.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: