справа № 760/1861/16-ц
провадження № 2/760/2522/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

01.02.2016 позивач звернувся до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог та кола відповідачів просив визнати за ним право власності на житловий будинок (домоволодіння) № АДРЕСА_2, площею 41,9 кв. м, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 17.10.1974 став власником незавершеного будівництвом будинку № АДРЕСА_2.

У 1975 році ОСОБА_5 звернувся до виконкому Жовтневої районної Ради депутатів трудящих м. Києва з проханням дозволити зробити добудову до вищезазначеного будинку, у зв'язку передачею його громаді віруючих християн віри євангельської для проведення релігійної діяльності.

Виконком Жовтневої районної Ради депутатів трудящих прийняв рішення № 2313 від 25.08.1975, відповідно до якого надав дозвіл засновникам релігійного об'єднання зробити добудову до будинку АДРЕСА_2, площею 150 кв. м.

26.12.1988 районна приймальна комісія Жовтневого району м. Києва прийняла в експлуатацію домоволодіння ОСОБА_6, що знаходиться по АДРЕСА_2.

09.01.1989 виконавчий комітет Жовтневої районної ради народних депутатів прийняв рішення № 5, відповідно до якого вирішив акт прийняття будинку АДРЕСА_2 затвердити при наявності одноквартирного трикімнатного будинку житловою площею 41,9 кв. м., корисною площею 70,9 кв. м., що належить ОСОБА_5

Позивач зауважив, що для реєстрації вищезазначеного будинку до Київського бюро технічної інвентаризації було подано всі необхідні документи, проте з невідомих причин вищезазначена площа зареєстрована не була.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, помер. На випадок своєї смерті він склав заповіт, згідно з яким заповів позивачу належний йому на праві власності будинок АДРЕСА_2 в м. Києві та земельну ділянку за цією ж адресою.

Позивач подав до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом, однак державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, у зв'язку з відсутністю документів на право власності на вищезазначений будинок та земельну ділянку.

ОСОБА_3 зауважив, що позбавлений можливості надати нотаріусу свідоцтво про право власності на житло, оскільки він має лише договір купівлі-продажу від 17.10.1974.

Інше спадкове майно, не охоплене заповітом, прийняв рідний брат померлого - ОСОБА_4, подавши відповідну заяву.

Позивач вважає, що відсутність документів на право власності на житловий будинок (домоволодіння) АДРЕСА_2 в м. Києві, не позбавляє його права успадкувати його після смерті ОСОБА_5, а тому звернувся до суду з цим позовом.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов визнала та просила його задовольнити.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

ОСОБА_5 став власником незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_2. Цей факт встановлений на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.1974, який посвідчений нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрований за № 2-2375 (а.с. 6-9).

Відповідно до рішення виконкому Жовтневої районної Ради депутатів трудящих м. Києва № 2313 від 25.08.1975 «Про дозвіл на добудову до будинку № АДРЕСА_2» засновникам релігійного об'єднання було надано дозвіл зробити добудову до будинку АДРЕСА_2, площею 150 кв. м. (а.с. 10).

04.11.1988 ОСОБА_5 отримав технічний паспорт на будинок АДРЕСА_2, який містить інформацію про технічні показники будинку та відображає фактичний стан об'єкта (а.с. 11-15).

26.12.1988 районна приймальна комісія Жовтневого району м. Києва постановила пред'явлене до здачі домоволодіння ОСОБА_6, що знаходиться по АДРЕСА_2 вважати прийнятим. Цей факт встановлений на підставі акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння виконавчого комітету Ради депутатів трудящих Жовтневого району м. Києва (а.с. 17-20).

07.12.2009 ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого заповів ОСОБА_3 належний йому на праві власності будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку за цією ж адресою (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 10.05.2011 (а.с. 23).

Із спадкової справи № 177/2011, відкритої Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5, випливає, що його брат ОСОБА_4, як спадкоємець за законом, 22.04.2011 подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 61).

Крім того, 05.05.2011 - позивач також подав заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом (а.с. 62).

Відповідно до інформації реєстрових книг Бюро технічної інвентаризації станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходить за адресою: АДРЕСА_2 проведена за ОСОБА_5 на праві приватної власності, житлова площа 41,9 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.1974, який посвідчений одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою та зареєстрований за № 2-2375. Цей факт встановлений на підставі листа заступника начальника Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 16081 (И-2015) від 10.12.2015 (а.с. 25).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 25.02.2014 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок АДРЕСА_2 в м. Києві та земельної ділянки за цією ж адресою, у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_3 документів щодо права власності на спадкове майно (а.с. 24).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав. Крім того, суд виходив з положень частини четвертої статті 174 ЦПК, відповідно до якої «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову».

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Суд встановив, що ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.1974 набув право власності на незавершений будівництвом будинок № АДРЕСА_2, який в подальшому було прийнято в експлуатацію районною приймальною комісією Жовтневого району м. Києва.

З матеріалів спадкової справи випливає, що ОСОБА_3 документів, які б підтверджували право власності на спадкове майно нотаріусу не надав.

Таким чином, нотаріус правомірно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності документів на право власності на вищезазначений будинок, відповідно до вимог статті 49 Закону «Про нотаріат» та глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Відповідно до статті 1218 ЦК «до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті».

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

За правилами статті 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Суд встановив, що часом відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5 є ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до частини першої статті 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з частиною першою статті 1233 ЦК «заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті».

Згідно з частиною першою статті 1235 ЦК заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого заповів ОСОБА_3 на належний йому на праві власності будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку за цією ж адресою.

Із спадкової справи № 117/2011, відкритої Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5, випливає, що ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 62).

Враховуючи те, що позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину суд констатує, що до нього перейшло право власності, яке мав спадкодавець на будинок АДРЕСА_2.

Таким чином, ОСОБА_3 набув право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_2.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статтею 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 392 ЦК «власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності».

З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також положення частини четвертої статті 174 ЦПК щодо визнання відповідачем позову, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтями 16, 316, 321, 328, 392, 1218, 1220, 1223, 1233, 1235 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) право власності на житловий будинок (домоволодіння) № АДРЕСА_2, площею 41,9 кв. м, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко