Справа №461/6846/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.,

з участю: секретаря судового засідання Куц Н.З.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до Львівської міської ради, в якій просив зобов'язати Львівську міську раду не чинити йому перешкод в експлуатації та користуванні гаражем «Б-1», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Ф. Колесси, № 6 «а». На далі позивачем подано заяву про зміну предмету позову (визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю) /а.с.27-30/, в якій просить визнати за ним право власності на гараж загальною площею 12,9 кв.м., позначений на технічному паспорті літерою «Б-1» складеного 13.04.2004 року ЛОДКБ «Технічної інвентаризації та експертної оцінки», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. вул. АкадемікаКолесси, № 6 «а».

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що він більше десяти років відкрито та безперервно використовує (займає) гараж загальною площею 12,9 кв.м., що знаходиться за адресою м. Львів, вул. вул. АкадемікаКолесси, № 6 «а». Також, позивач вказує на те, що його батько ще у 1969 року отримав вказане приміщення у користування та переобладнав у гараж. З 1983 року після смерті батька, позивач вступив в управління спадковим майном, в тому числі гаражем, постійно сплачував комунальні послуги, зробив капітальний ремонт, завжди здійснював і здійснює поточні ремонти, отримав технічний паспорт на гараж від 13.04.2004 року, виданий Львівським обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, інвентарний номер 926, з якого вбачається, що він не є аварійним та придатний до користування. Однак позивач стверджує, що не має можливості здійснювати юридично значимі дії щодо гаража, оскільки відсутні правовстановлюючі документи.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до позову з урахуванням доводів викладених у заяві про зміну предмету позову (визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю). Просив суд позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечив, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, оглянувши у судовому засіданні оригінали документів, з'ясувавши всі обставини справи, права та обов'язки сторін, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права власності.

Суд встановив, що ОСОБА_3, 21.10.2016 року звернувся до суду із позовною заявою, в якій із врахуванням заяви про зміну предмету позову просить визнати за ним право власності на гараж загальною площею 12,9 кв.м., позначений на технічному паспорті літерою «Б-1» складеного 13.04.2004 року ЛОДКБ «Технічної інвентаризації та експертної оцінки», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. вул. АкадемікаКолесси, № 6 «а», оскільки таким він користується більше 10 років.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії дозволу виданого 30.09.1965 року управлінням житлового господарства виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих №8/1688громадянину ОСОБА_4, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 (зараз вул. Академіка Колесси), надано дозвіл на встановлення сараю в косигорі АДРЕСА_1./а.с.4, 32/.

2 січня 1969 року ОСОБА_4 подав Домоупралінню № 4 у м. Львові заяву, яким останнього повідомив, що побудований в косигорі сарай передає в користування ОСОБА_5, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, і який являється батьком Позивача./а.с.5/. ОСОБА_5 переобладнав вказаний сарай на гараж і користувався ним до 3 грудня 1983 року, тобто до моменту смерті.

Судом встановлено, що після смерті батька, позивач вступив в управління гаражем, користується ним, постійно сплачує комунальні послуги, зробив капітальний ремонт, здійснює поточні ремонти, гараж не є аварійним та придатний до користування

Факт фактичного управління та утримання гаражаза адресою м. Львів, вул. АкадемікаКолесси, № 6 «а» ОСОБА_3 підтверджується також виготовленням за його заявою технічного паспорта на гараж «Б-1», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Колесси, № 6а від 13.04.2004 року виданого Львівським обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, інвентарний номер 926.

Крім того, позивач є одноосібним власником квартири № 1 в будинку № 6 «а» на вулиці вул. АкадемікаКолесси, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та навпроти якої розташований гараж.

У відповідності до положень ст.11, ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, яка на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 1 січня 2001 року.

Тобто, в даному випадку має місце факт відкритого, безперервного і добросовісного володіння позивачем гаражем, загальною площею 12,9 кв.м., позначений на технічному паспорті літерою «Б-1» складеного 13.04.2004 року ЛОДКБ «Технічної інвентаризації та експертної оцінки», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Академіка Колесси, № 6 «а» вже понад 10 років.

Як вбачається з роз'яснень, постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.9 своєї постанови №5 від 07.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Суд не бере до уваги доводів представника відповідача про те, що позивач не звертався до ЛМР із заявою про вирішення питання щодо набуття права власності у досудовому порядку, оскільки як вказано у рішенні Конституційного суду України від 25 грудня 1997 року N 9-зп у справі щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку, суд не може відмовити у правосудді.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, враховуючи, що має місце факт відкритого, безперервного і добросовісного володіння позивачем гаражем, загальною площею 12,9 кв.м., позначений на технічному паспорті літерою «Б-1» складеного 13.04.2004 року ЛОДКБ «Технічної інвентаризації та експертної оцінки» /а.с.8/, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Академіка Колесси, № 6 «а» понад 10 років, тавиходячи з того, що користування позивачем гаражем не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Крім того, виходячи з того, що позивач просить судові витрати покласти на нього, суд вважає, щосудові витрати слід віднести за рахунок ОСОБА_3.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст. 344 ЦК України України, ст.ст. 10, 11, 16, 60, 88, 209, 147, 212, 215 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 (паспорт серії КЛ №073812, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на гараж загальною площею 12,9 кв.м., позначений на технічному паспорті літером «Б-1» складеного 13.04.2004 року ЛОДКБ «Технічної інвентаризації та експертної оцінки», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Академіка Колесси, №6 «а».

Судові витрати віднести за рахунок ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В.Ф. Романюк