Справа №485/1145/16-ц 23.12.2016 23.12.2016
Провадження №22-ц/784/2818/16
Справа №485/1145/16-ц
Провадження № 22-ц/784/2818/16 Головуючий першої інстанції: Квєтка І.А
Категорія: 52 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

23 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.

за участю: позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки і піклування - Снігурівська районна державна адміністрація Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки і піклування - Снігурівська районна державна адміністрація Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2013 по березень 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1. у них народилася донька ОСОБА_4, яка після припинення спільного з відповідачем проживання проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Посилаючись на те, що після припинення спільного проживання відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, її життям не цікавиться, жодного разу не відвідав вдома чи у дошкільному закладі, чинить перепони для виховання дитини, зокрема не надає дозволу на вивіз дитини за кордон для оздоровлення, будь-яку допомогу на утримання дитини не надає, має 8 607 грн. 76 коп. заборгованості по аліментам, що свідчить, на думку позивачки, про злісне ухилення від виконання батьківських обов'язків, просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала.

Представник третьої особи, враховуючи інтереси дитини, вважав за доцільне задовольнити позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та наданим нею доказам щодо ухилення відповідача від виховання дитини, і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2013 по березень 2015 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1. у них народилася донька ОСОБА_4, яка після припинення спільного з відповідачем проживання проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 вважала, що є підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки він ухиляється від виховання та утримання дитини, а саме: життям доньки не цікавиться, не спілкується з дитиною, не надає забезпечення на утримання дитини, має заборгованість по аліментам.

На підтвердження своїх вимог позивачка надала, зокрема, висновок органу опіки та піклування - Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 26 вересня 2016 р. про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_4.

Як зазначено в ст. 111 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

В статті 112 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про стан здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Згідно з роз'ясненнями, які надані в пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, позбавлення батьків батьківських прав є крайнім заходом впливу з боку держави на осіб, які свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, за умови винної поведінки таких осіб, який застосовується судом після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2015 р. з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі ? усіх видів його заробітку (доходу) (а.с.48).

Станом на 01 вересня 2016 р. заборгованість ОСОБА_3 за аліментами складала 8 607 грн.76 коп. (а.с.11).

Крім того, як встановлено судом, відповідач тривалий час у зв'язку із пошуком роботи в місті Снігурівка Миколаївської області, де мешкає позивачка з донькою, не проживає, з дитиною не спілкується, участі у її вихованні не приймає.

Таке свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків.

Як роз'яснено у пункті 18 вищеназваної постанови Пленуму Верховного суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно наявних у справі доказів, ОСОБА_2 з приводу невиконання відповідачем батьківських обов'язків вперше звернулася до служби у справах дітей Снігурівської районної державної адміністрації 18 липня 2016 р.

А ні служба у справах дітей, а ні орган опіки та піклування ніяких засобів впливу на ОСОБА_3 з цього часу не застосовували, зокрема питання про притягнення його до адміністративної відповідальності не вирішувалось, не роз'яснювали наслідки невиконання батьківських обов'язків.

Між тим, 26 вересня 2016 р. орган опіки та піклування зробив висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Виходячи з наведеного, а також недоведеності факту свідомої, винної поведінки ОСОБА_5 по відношенню до виконання батьківських обов'язків, його прохання не позбавляти батьківських прав, його намагання виправити ситуацію щодо сплати аліментів, про що свідчить здійснений 08 листопада 2016 р. грошовий переказ на користь позивачки в сумі 500 грн. в рахунок погашення заборгованості, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, передчасності такого заходу впливу та з метою зберегти відносини між і батьком та дитиною відмовив у позові, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання доньки та поклавши на органи опіки і піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду.

Зокрема, твердження апелянта про наявність достатніх доказів для позбавлення батьківських прав, є безпідставним.

Так, надані позивачем докази, такі як довідка з Дошкільного навчального закладу № 2 (а.с. 9) про те, що батько не з'являється до доньки, яка відвідує заклад лише з 15 серпня 2016 р., пояснення свідка ОСОБА_6, правильно не взяті до уваги, оскільки стосуються нетривалого проміжку часу та не можуть бути визнані достатніми для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Інших об'єктивних та переконливих доказів злісного ухилення відвідача від виконання батьківських обов'язків або зловживанні правами, зокрема, відмову надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для лікування, суду не надано.

Також, суд правильно не погодився з висновком органу опіки і піклування, тому що цей висновок є необґрунтованим, немотивованим, зроблений без повного та всебічного дослідження усіх обставин взаємовідносин сторін та без врахування ставлення відповідача до дитини.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська