У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи - Реєстраційна служба Головного управління юстиції в Одеській області, Асоціація «МІАР-ТС», про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр»), в якому просив: визнати дії ДП «Інформаційний центр» в особі Одеської філії щодо внесення відомостей в Єдиний державний реєстр заборони відчуження нерухомого майна на підставі ухвал Постійно діючого третейського суду Асоціації «МІАР-ТС» від 11 листопада 2005 року та 27 травня 2008 року неправомірними; зобов'язати ДП «Інформаційний центр» виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 2722103 про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, внесений на підставі ухвали Постійно діючого третейського суду Асоціації «МІАР-ТС» від 11 листопада 2005 року; зобов'язати ДП «Інформаційний центр» виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 7268561 про накладення арешту на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1 025 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Одеса, внесений на підставі ухвали Постійно діючого третейського суду Асоціації «МІАР-ТС» від 27 травня 2008 року.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилався на те, що у 2008 році він звернувся до Постійно діючого третейського суду Асоціації «МІАР-ТС» з позовом до ОСОБА_7 з вимогами про стягнення грошових сум, отриманих за нікчемною угодою. Ухвалою Постійно діючого третейського суду Асоціації «МІАР-ТС» від 03 квітня 2009 року у цивільній справі № ТС-6-Р/2008/2009 позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, стягнення грошових сум, отриманих за нікчемною угодою, залишено без розгляду. 25 червня 2010 року він звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_7 про застосування наслідків недійсності нікчемної угоди. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 березня 2012 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_7 на його користь суму коштів у розмірі 95 565 грн. 11 квітня 2012 року Суворовським районним судом м. Одеси на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист № 1527/2-686/11. На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2012 року державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Рябоконь О.І. за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження ВП № 32305539. Під час виконання рішення йому стало відомо, що 21 грудня 2005 року відповідачем на підставі ухвали Постійно діючого третейського суду Асоціації «МІАР-ТС» від 11 листопада 2005 року було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_7, та зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про арешти за № 2722103. Також 27 травня 2008 року відповідачем було накладено арешт на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1 025 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, м. Одеса, та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про арешти за № 7268561. Вважав, що дії відповідача щодо внесення відомостей в Єдиний державний реєстр заборони відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі ухвал Постійно діючого третейського суду Асоціації «МІАР-ТС» від 11 листопада 2005 року та 27 травня 2008 року є такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції, відповідно у третейських судів відсутнє право вирішувати питання забезпечення позовів шляхом накладення арешту на нерухоме майно та подання відповідної заяви про реєстрацію (вилучення) обтяження об'єкта нерухомого майна для внесення запису в Єдиний державний реєстр заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, тому просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте з таким висновком судів погодитися не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК України).

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС) віднесено до компетенції адміністративних судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Суб'єктом владних повноважень відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 50 КАС України передбачено, що відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень (державного реєстратора) та його скасування.

З урахуванням суті спору тавказаних положень КАС України вирішення спору, що виник між сторонами, відноситься до адміністративної юрисдикції, а тому зазначена справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Проте суди першої та апеляційної інстанцій на зазначене уваги не звернули і розглянули справу в порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 340 ЦПК України, із закриттям провадження у справі відповідно до п. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 335, ст. ст. 336, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року скасувати, провадження у справі закрити.

Повідомити заявнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова