Справа № 199/4800/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21.10.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді: Руденко В.В.,

при секретарі: Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міські комунальні платежі» Дніпропетровської міської ради про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала у КП «Міські комунальні платежі» Дніпропетровської міської ради з 03.05.2012 на посаді контролера з комунальних платежів. У подальшому була переведена па посаду паспортиста КП «Міські комунальні платежі» Дніпропетровської міської ради. За вказаною спеціальністю має понад десятирічний досвід роботи, оскільки працює на підприємствах комунальної форми власності на вказаному напрямку з квітня 2003 року: спочатку у КЖРЕВП Бабушкінського району м. Дніпропетровська, у подальшому за переводом - у КЖЕП №5, ще пізніше - у КП «Міські комунальні платежі» ДМР. Зміна місця роботи здійснювалася не по суті, а більше носила формальний характер і обумовлювалася реорганізацією обслуговуючих підприємств комунального сектору, повязаними зі спробами реформування у даній сфері. Наприкінці березня 2016 року, застосовуючи психологічний примус - погрози невиплати заробітної плати за березень 2016 року, керівництво відповідача змусило її зявитися на роботу у період тимчасової непрацездатності та підписати документи, якийсь наказ по підприємству. Підписуючи тоді документ, вона у повній мірі не розуміла, про що він, адже внаслідок поганого самопочуття внаслідок стресу, викликаного погрозами невиплати заробітної плати, перебувала у стані сильного душевного хвилювання, підвищився тиск та вона ледве могла керувати своїми діями та розуміти їх значення. У подальшому, після виходу з лікарняного їй колеги повідомили, що документом, який вона підписувала у період її тимчасової непрацездатності внаслідок шантажу керівництва був наказ № 12 від 31.03.2016 щодо попередження начальника ЄАВ №2 ОСОБА_2, паспортистів ЄАВ №2 ОСОБА_3. ОСОБА_4. ОСОБА_5, ОСОБА_6 - позивача, ОСОБА_7, контролерів з комунальних платежів ЄАВ №1 ОСОБА_8. ОСОБА_9ІГ., ОСОБА_10 про те, що 01.06.2016 їхні посади буде скорочено. Жодних інших документів чи обговорень щодо скорочення посад по підприємству не було, не було й ніяких наказів по підприємству про скорочення з обґрунтуванням причин та мотивів, ніяких нових штатних розкладів у звязку зі скороченням чи їх проектів тощо. Вказана ситуація, яка склалася на роботі, обумовила погіршення стану її здоровя, внаслідок чого у період з 30.05.2016 по 08.06.2016 включно вона перебувала на лікарняному у звязку з хворобою. 09.06.2016 по виходу з лікарняного керівництвом підприємства їй надано для ознайомлення наказ директора КП «Міські комунальні платежі» Дніпропетровської міської ради № 9-К від 08.06.2016 про звільнення її з посади паспортиста ЄАВ №2 КП «Міські комунальні платежі» Дніпропетровської міської ради. Вважала, що рішення КП «Міські комунальні платежі» Дніпропетровської міської ради про звільнення її з посади є незаконним і таким, що порушує її гарантоване Конституцією України право на працю, у звязку з чим просила скасувати вказаний наказ про її звільнення, зобовязати відповідача поновити її на посаді паспортиста відповідача, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також наголошувала на тому, що внаслідок вказаних протиправних дій та її незаконного звільнення вона, починаючи з квітня 2016 року, перебуває у постійному стресі, подавленому психоемоційному стані, відчуває моральні страждання від цього явно несправедливого відношення до неї з боку керівництва відповідача, що прямо відобразилося на показниках тиску, роботі серцево-судинної системи та призвело до значного погіршення її здоровя, загострення гіпертонічної хвороби, внаслідок чого вона неодноразово під час усіх цих подій і після звільнення зверталася до лікарні для надання їй відповідної медичної допомоги. У звязку з цим позивач просила стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

У судовому засіданні позивач надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, та просила задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на той факт, що звільнення відбулось з незначними порушеннями, проте, вказані порушення усунені наказом №18-К від 16.09.2016 року, також отримана згода профспілкового комітету на звільнення позивача.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що з 03 травня 2012 року позивач працювала в комунальному підприємстві «Міські комунальні платежі» Дніпропетровської міської ради на посаді контролера і комунальних платежів. 01.01.2014 року позивача було переведено на посаду паспортиста. 08.06.206 року позивача було звільнено згідно скороченню штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпПУ відповідно до наказу від 08.06.16 №9-К. Наказом №18-К від 16.09.2016 року відповідачем внесено зміни до наказу від 08.06.16 №9-К в частині дати звільнення позивача з 08.06.16 року на 09.06.16 року, про що внести зміни в запис трудової книжки про звільнення та зробити перерахунок заробітної плати. Останній наказ відповідача позивачем в судовому порядку не оспорюється.

Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані з власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкротства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зміна в організації виробництва КП МКП була викликана тим, що з 4 квітня 2016 року, повноваження з питань реєстрації та зняття з реєстрації місця споживання, перебування фізичних осіб в Україні передано до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради. Пунктом 3 Прикінцевих положень (розділ II) Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг №8-VІІІ від 10.12.2015 року передбачено, що до 4 квітня 2016 року житлово-експлуатаційні організації, інші підприємства, установи та організації, що забезпечували або забезпечують ведення картотек з питань реєстрації фізичних осіб, передають їх відповідним виконавчим органам сільських, селищних, міських рад. До 4 квітня 2016 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб, передає відповідним виконавчим органам сільських, селищних, міських рад картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, наявні в його територіальних органах.

У звязку з тим, що відповідач забезпечував ведення картотек з питань реєстрації фізичних осіб, підтримання їх в актуальному стані за карткою реєстрації особи та адресною карткою особи за відповідними формами, а з 4 квітня дана діяльність передавалась іншій організації, то відповідно було прийнято рішення про скорочення штату працівників у звязку зі зміною в організації виробництва КП МКП та зменшенням обсягу виконуваних робіт на підприємстві, про що відповідачем було видано наказ №11 від 31 березня 2016 року. Наказом № 12 від 31.03.2016 року відповідач ознайомив позивача про наступне її вивільнення, про що свідчить її підпис про ознайомлення з вказаним наказом. Належних та допустимих доказів тому, що позивач ознайомилась із зазначеним наказом під психологічним примусом чи в період непрацездатності суду позивачем не надано.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Відповідно до штатного розкладу відповідача з 01.04.2016 року та з 1.06.2016 року вільні вакансії на час скорочення позивача у відповідача були відсутні, що підтверджується довідкою відповідача від 16.09.2016 року.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1)сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2)особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3)працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в станові, організації;

4)працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5)учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6)авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7)працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8)особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9)працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Перевагу у залишенні на роботі іншим паспортистам було надано у звязку з тим, що ці працівники мали тривалий безперервний стаж, були прийняті на посаду в один і той самий період, що і позивач, мають більшу продуктивність праці та досвід роботи паспортиста, ніж позивач, що підтверджується копіями трудових книжок ОСОБА_5В, ОСОБА_4, наказом №9 від 12.03.2016 року про виплату винагороди та оголошення подяки ОСОБА_5, не досягли пенсійного віку.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 6 листопада 1992 року N 9, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП.

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення.

Оскільки у зазначених вище нормах за їх змістом йдеться про профспілковий орган підприємства, установи, організації, профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації.

Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

05 вересня 2016 року відповідач звернувся до голови профспілкового комітету підприємства з поданням щодо можливого звільнення з посади позивача. Листом вих.№277 від 05 вересня 2016р. позивача було повідомлено, що 12 вересня 2016 року буде розглянуто подання відповідача щодо можливості звільнення позивача. Відповідно до протоколу зборів №2 від 12.09.2016р. збори було перенесені на 16.09.2016р. о 10 год. 00 хв., у звязку не прибуттям позивача. 16.09.2016 р. були проведені збори профспілкового комітету, однак у звязку з неявкою позивача збори було перенесено на 15 год. 00 хв. на 16.09.2016р., про що позивач була особисто повідомлена в судовому засіданні 16.09.2016 року. Рішенням зборів профспілкового комітету КП «Міські комунальні платежі» від 28.09.2016 року трудовий колектив вирішив надати згоду на розірвання трудового договору з позивачем у звязку зі скороченням чисельності штату. Вказане рішення позивачем в судовому порядку не оскаржене.

З урахуванням зазначених норм закону, суд вважає, що позивачем не доведені обставини, на які вона посилається у своєму позові, а тому вимоги щодо скасування наказу про звільнення, та похідні вимоги про поновлення на роботі, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, враховуючи результат розгляду справи, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення на її користь моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Згідно ст.88 ЦПК України, судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.2, 10, 11, 60, 81, 88 ЦПК України, ст. ст. 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України,суд,-

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міські комунальні платежі» Дніпропетровської міської ради про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,- відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: