Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1657/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є.О.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Просила визначити їй додатковий чотирьохмісячний строк для подання нею заяви до нотаріальних органів про прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_4. Вона є громадянкою Російської Федерації і постійно проживає у Росії. Їй не надавалася відпустка з 2013 року, а тому вона не мала можливості приїхати в Україну і звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Окрім того їй стало відомо, що батько склав заповіт на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_2 впродовж останніх років проживала та доглядала за батьком, вела із ним господарство спільно. Однак 08 серпня 2013 року приватний нотаріус відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, у зв'язку з чим вона вважає, що, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, має право на спадщину, що відкрилася після смерті батька. Також на спадкове майно претендує її тітка - ОСОБА_4, яка при зверненні до нотаріальної контори та суду подала недостовірні відомості про відсутність у померлого дітей, чим ввела всіх в оману.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 31 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема суд першої інстанції не дав належної правової оцінки тій обставині, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16 грудня 2014 року залишено без змін, визнано заповіт недійсним, а вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Вважає, що з часу вступу в законну силу рішення суду про визнання заповіту недійсним у неї виникло право на спадкування за законом. Зазначає, що суд не взяв до уваги роз'яснення, які надав нотаріус її матері про те, що заява про прийняття спадщини не може подаватися представником спадкоємця та надсилатися поштою. Окрім того, посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду України у справі №6-85цс12 є неправомірним, оскільки правовідносини у даній справі та у справі, що переглядалася Верховним Судом України, не є ідентичними. Поважність причини пропуску строку вона обґрунтовує не відсутністю інформації про спадкову масу, а іншими обставинами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що батько позивача, ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.172 т.1).

За життя ОСОБА_4 22 січня 2013 року склав заповіт, згідно з яким все своє майно заповідав у рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Із копії спадкової справи №6/2013 убачається, що до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу звернулися із заявами про прийняття спадщини: 18 травня 2013 року сестра померлого - ОСОБА_3 (а.с.173 т.1); 18 липня 2013 року особа, на яку був спадкодавцем складений заповіт, - ОСОБА_2 (а.с.179 т.1); 22 липня 2013 року особа, на яку був спадкодавцем складений заповіт, - ОСОБА_6 (а.с.180 т.1); 10 березня 2015 року донька померлого - ОСОБА_1 (а.с.185 т.1).

За таких обставин, позивач пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті батька, оскільки із батьком на час його смерті постійно не проживала, а заяву про прийняття спадщини подала до нотаріуса після спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Постановами приватного нотаріуса від 08 серпня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно (а.с.181-182 т.1), а рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16 грудня 2014 року залишено без змін, визнано заповіт, вчинений ОСОБА_4 22 січня 2013 року, недійсним (а.с.167-168 т.1).

Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Павленко П.П. від 10 березня 2015 року ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька відмовлено, у зв'язку із пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини (а.с.186 т.1).

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Як убачається зі змісту позовної заяви, обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що вона є громадянкою Російської Федерації і постійно проживає у Росії. Їй не надавалася відпустка з 2013 року, а тому вона не мала можливості приїхати в Україну і звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Також у неї проблеми зі здоров'ям. Окрім того, вона просила маму звертатися до різних інстанцій для з'ясування питання стосовно спадщини (а.с.5 т.1).

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як убачається з довідки Державної прикордонної служби України у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року позивач державний кордон України не перетинала (а.с.76 т.2), чим підтверджуються ті обставини, що на день смерті батька ОСОБА_1 перебувала у Російській Федерації та на похоронах батька присутня не була.

Позивач не спростувала належними та допустимими доказами тієї обставини, що про смерть батька їй було відомо не пізніше дня похорону спадкодавця.

Перебування її на роботі в адміністрації сільського поселення у Російській Федерації та не оформлення щорічної відпустки з 01 січня 2013 року по 22 вересня 2014 року, не перешкоджало їй у встановлений законом строк завірити справжність свого підпису на заяві про прийняття спадщини у нотаріальному порядку в Російській Федерації та з Російської Федерації надіслати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори України за місцем відкриття спадщини через засоби поштового зв'язку, що передбачено п.3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №282/20595, чинного на момент відкриття спадщини, чим виключалася необхідність особистого прибуття до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до України.

Навіть, якщо б позивач на заяві про прийняття спадщини не засвідчила нотаріально справжність свого підпису, то чинним національним законодавством України передбачено, що у разі надходження такої заяви поштою вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкодавцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином.

У матеріалах справи відсутні також докази того, що через стан свого здоров'я, сімейний стан тощо позивач не могла до 24 липня 2013 року скористатися можливістю подати заяву про прийняття спадщини поштою.

Оскільки чинним національним законодавством передбачено механізм направлення заяви про прийняття спадщини поштою, то обставина, що представник позивача не могла від імені спадкоємця подати заяву про прийняття дочкою спадщини не спростовує висновків суду першої інстанції щодо відсутності поважних причин, оскільки подати заяву могла сама позивач поштою, а тому доводи апеляційної скарги відносно роз'яснень нотаріуса не змінюють висновків суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у позивача виникло право на спадкування за законом з часу вступу в законну силу рішення суду про визнання заповіту недійсним суперечать положенням ч.3 ст.1223 ЦК України, яка передбачає, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, а не інакше.

З огляду на вищевикладене, позивач не довела наявності об'єктивних, непереборних та істотних перешкод у поданні нею заяви про прийняття спадщини поштою, а тому обставини, на які посилається позивач, як на поважність причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, не можуть бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а отже задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, інші доводи апеляційної скарги щодо правової позиції Верхового Суду України, висловленої у справі №6-85цс121, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: