Справа № 639/6529/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 р . Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого-судді Єрмоленко В.Б.

при секретарі Слюсарєвій О.В.

за участю адвокатів- Шесточенко Т.І., ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до брата ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування на обовязкову долю після смерти матері ОСОБА_5, померлої 02.02.2014 р. в м.Харкові. В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що за життя матір визначила, що у власності відповідача залишиться частина одного з житлових будинків, а саме № 7 по вул. Гостинній в м .Харкові, а другий будинок по вул.Сущенській, 61 буде належить позивачці. Відповідач був зареєстрований і проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, але у 2003 р. звернувся до матері з проханням продати будинок і на отримані гроші придбати автомобіль. За такої умови відповідач обіцяв матері не вживати алкогольні напої та почати нове життя. Між тим, продавши будинок та придбавши автомобіль, ОСОБА_3 продовжував зловживати спиртним, його вигнала жінка і він прийшов до матері, яка проживала ІНФОРМАЦІЯ_2. З того часу життя матері стало важким, у стані спяніння брат ображав її, забирав гроші, неодноразово лікувався від алкогольної залежності, але результатів це не дало.В останній рік мати хворіла, а відповідач ніяким чином про неї не турбувався, навмисно ухилявся від надання будь-якої допомоги.Ані прохання матері, ані її хвороба не змінили поведінки відповідача, мати переживала з цього приводу, стан її здоровя погіршився, невдовзі вона померла. На час її смерті, як стверджує ОСОБА_2, відповідач був в черговому запої, а після поховання матері лікувався від алкогольної залежності і всі його лікування оплачувала позивачка.За життя матері, про неї, як пояснила ОСОБА_2 піклувалася вона, або її дочка. Деякий час дочка навіть мешкала з бабусею ( з 2008 р. по 2012 р.) і створювала їй належні умови життя. Пізніше, присутність відповідача, який оселився у 2010 р., зробила неможливим проживання молодої дівчини і вона поїхала, але позивачка продовжувала до самої смерті доглядала за матірю, купувала ліки, продукти, готувала їжу, вирішувала всі побутові питання, поховали її. На теперішній час відповідач вселив в будинок жінку, побив вікна, розбив стіну, не допускає позивачку, виганяє її, нецензурно ображає, послуги не сплачує. ОСОБА_2 вважає, що оскільки відповідач ухилявся від надання допомоги матері, яка внаслідок похилого віку не могла самостійно забезпечити умови свого життя, вона вимушена звернутись до суду в порядку ст. 1224 ЦК України та усунути відповідача від права на спадщину. Позивачка пояснила, що вона та її брат звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, яка залишила заповіт на користь ОСОБА_2Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Відповідач проти позову заперечував, пояснивши, що він перебуває на пенсії з 2008 р., лікувався від алкоголізму, після смерті матері звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стверджує, що мати до останнього дня самостійно пересувалася, самостійно забезпечувала умови свого життя, сама себе обслуговувала, готувала, за наданням їй будь-якої допомоги до ОСОБА_3 не зверталась, сторонньої допомоги не потребувала. Пояснив, що дійсно деякий час в будинку проживала племінниця із співмешканцем.У своїх письмових запереченнях ОСОБА_3 зазначає, що факти, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності, позивачем не приведено будь-яких доказів ухилення його від надання спадкодавцеві допомоги, перебування матері в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу в такої допомозі. Посилається на те, що піклувався, турбувався за матір, утримував її, забезпечував ліками та продуктами харчування.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_5 у рівних частках належить 55/100 частин житлового будинку 61 по вул.Сущенській в м.Харкові, тобто по 55/200 частин кожній на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 22.06.1989 р.

У житловому будинку була зареєстрована ОСОБА_5 та її син ОСОБА_3-рідний брат позивача ОСОБА_2

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори 01.04.2005 р., яким налужну їй на праві особистої власності частину жилого будинку № 61 по вул.Сущенській м.Харкова заповідала дочці-Медведєвій Н.П., з правом довічного проживання у цьому будинку сина спадкодавця-Подлозного В.В.

02.02.2014 р. ОСОБА_5 померла. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з 55/200 частин житлового будинку.Оскільки відповідач ОСОБА_3 є непрацездатним за віком, згідно зі ст. 1241 ЦК України він має право на обовязкову долю у спадщині.

З інформаційної довідки , спадкового реєстру спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, спадкового реєстру заповітів/спадкових договорів випливає, що 05.04.2014 р. донька спадкодавця-Медведєва Н.П. звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, 14.03.2014 р. ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини за законом на підставі ст. 1241 ЦК України.Інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 в матеріалах спадкової справи немає, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Як роз'яснено в п. 6, 20, 27 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Таким чином, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність наступних обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом встановлено, а також підтверджено дослідженою медичною документацією, що ОСОБА_5 страждала низкою хвороби серцево-судинної системи, хронічним пієлонефритом, хронічною нирковою недостатністю, хронічним обструктивним захворюванням легень, легеневою недостатністю.За даними амбулаторної карти висновок ЛКК про необхідність в постійному сторонньому догляді не видавася.

Як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7-дочки та чоловіка позивачки, свідка ОСОБА_8, ОСОБА_6 проживала у бабусі, повністю про неї піклувалася, купувала за власні кошти ліки, продукти, здійснювала ремонтні роботи та створювала комфортні умови. Через те, що в 2010 р. в будинку оселився відповідач, який зловживав спиртними напоями, приводив додому друзів- алкоголіків, сварився, внучка невзмозі була там залишатися, тоді позивачка постійно провідувала матір, доглядала за нею, а відповідач періодично був у запоях, двері в будинок не закривав, вночі виходив за спиртними напоями, що вплинуло на стан здоровя матері, не надав жодної допомоги на поховання.

Допитані за клопотанням відповідача свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_3 іноді випивав, але піклувався про матір, возив її до поліклініки та купував ліки.

З довідки, наданої суду, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проходив лікування у наркологічному відділенні КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» двічі у 2013 р. та двічі у 2014 р., з 05.02.2014 р. по 18.02.2014 р., з 03.07.2014 р. по 15.07.2014 р. з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 потребувала надання сторонньої допомоги, за умови отримання такої допомоги від інших членів її родини. З аналізу повідомлених свідками даних, суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені ними, не вказують на те, що спадкодавець був у безпорадному стані. Відповідач пояснював, що мати до останнього не була лежачою хворою і не зверталася до нього про допомогу.

Доказів того, що відповідач ухилялась від надання допомоги матері, хоча мав можливість надати таку допомогу і виконати свій обов'язок по забезпеченню підтримкою та допомогою, матеріали справи не містять. На обгрунтування своїх доводів позивачка лише зазначала, що відповідач є особою, яка зловживає спиртними напоями з відповідними наслідками в поведінці. Сам лише факт періодичного надмірного вживання ОСОБА_3 алкоголю не може бути підставою для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

За вимогами ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

З огляду на викладене, у задоволенні вимог ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_3 від права на спадщину необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10.11, 15, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1224, 1241, 1268 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування обовязкової частки в майні після смерті матері ОСОБА_5, померлої 02.02.2014 р. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ -