21.12.2016 Єдиний унікальний номер 205/6836/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. ДніпроСправа № 205/6836/16-ц
2/205/3068/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить усунути їй перешкоди в користуванні домоволодінням за адресою АДРЕСА_1, та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., за вказаною адресою у зв'язку зі смертю.

Позивач у судове засідання не з'явилась, натомість звернулась з заявою, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідач належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечив.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Позивач є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 27.11.1990р. (а.с.7).

У домовій книзі міститься запис про реєстрацію у належному позивачу будинку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Водночас, з запису акту про смерть №7194 від 28.11.1983р. вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відмітка про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., міститься і у домовій книзі, проте з реєстрації за адресою позивача вказана особа не знята.

Факт реєстрації померлої особи у належному позивачу будинку перешкоджає повноцінному здійсненню власником своїх повноважень з користування та розпоряджання своїм майном, зокрема, реалізації права позивача на призначення субсидії.

У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11 сформовано наступний висновок щодо застосування норм права при розгляді позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном шляхом зняття особи з реєстрацією.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст.3607 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на обставини цієї справи суд вважає за необхідне відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012р. №6-57цс11, з наступних мотивів.

У позивача відсутні визначені законом підстави для звернення до суду з позовом про позбавлення померлої особи права власності на житлове приміщення, права користування житловим приміщенням або про виселення такої особи, оскільки відповідні права ОСОБА_2 уже припинились в момент його смерті.

Оскільки факт смерті ОСОБА_2 встановлений відповідно до актового запису про смерть №7194 від 28.11.1983р., відсутні підстави і для звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Крім того, згідно з п. 4 розд. IV Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000р. № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5) свідоцтво про смерть повторно видається другому з подружжя, а також дітям, у тому числі й усиновленим, та їх законним представникам, близьким родичам померлого (братам і сестрам, онукам, діду і бабі як з боку батька, так і з боку матері), особі, яка є спадкоємцем за законом або заповітом, представникові органу опіки та піклування у разі виконання ним повноважень з опіки та піклування стосовно осіб, які мають право на отримання такого свідоцтва.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не є родичем чи спадкоємцем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., а відтак в силу вищевказаних норм позбавлена можливості отримати відповідне свідоцтво про смерть та зняти його з реєстрації у позасудовому порядку.

Водночас, у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012р. у справі № 6-69цс11 сформовано наступний висновок щодо застосування норм права щодо способів захисту порушених прав.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

З огляду на існування перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання належним їй будинком внаслідок реєстрації за цією адресою померлої особи, а також враховуючи, що позивач в інший спосіб, крім як звернутись з цим позовом, не може захистити своє порушене право, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та усунення таких перешкод шляхом зняття померлої особи з реєстрації у належному позивачу будинку.

Керуючись ст. 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні домоволодінням, розташованим за адресою АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяА.В. Нижний