Справа №242/2933/16-ц
Провадження №2/242/953/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Клименко А.В., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22.06.2016 року звернулась до суду із позовною заявою про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона у період з 15.01.2007 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах та була звільнена 09.03.2016 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення відповідач заборгував їй компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 7709,65 грн.. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просила стягнути з відповідача на свою користь: компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 7709,65 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 11002,00 грн..

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи заслухавши пояснення представника відповідача, судом встановлено, що згідно запису трудової книжки АН №169701, позивач у період з 15.01.2007 року по 09.03.2016 року перебувала у трудових відносинах із ВАТ «Авдієвський завод металевих конструкцій», яке 28.04.2011 року реорганізовано у ПАТ «Авдієвський завод металевих конструкцій».

ОСОБА_2 звільнено 09.03.2016 року, про що свідчить відповідний запис трудової книжки АН №169701.

Згідно розрахункового листка, виданого ПАТ «Авдієвський завод металевих конструкцій» заборгованість перед ОСОБА_2 складає 7709,65 грн., даний факт також відповідачем не заперечувався.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно довідок, виданих ПАТ «Авдієвський завод металевих конструкцій», станом на 19.12.2016 року, заборгованість ОСОБА_2 виплачено 12.09.2016 року у повному обсязі, тобто відповідачем сплачено заборгованість у розмірі 7709,65 грн..

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку задоволенню не підлягають, оскільки на час розгляду справи заборгованість повністю погашена.

При вирішенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпІІ України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 1 16 КЗпГІ України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Згідно з ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової га моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

До позовної вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання якщо воно доведе, що не порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила забов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Вказаний висновок, висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року в справі № 2159цс 15.

Судом встановлено, що згідно сертифікатів Торгово - промислової палати України від 23 вересня 2014 року №№ 601, 602 засвідчено настання для ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» з 20 червня 2014 року обставин непереборної сили.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що затримка виплат ОСОБА_2 належних при звільнені сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП відбулася з не з вини ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій».

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 116,117 КЗпП України, ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26.12.2016 року.

Суддя Л.В.Пирогова