АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6366/16 Справа № 206/3165/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зайченко С. В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Григорченка Е.І., Повєткіна В.В.,

за участю секретаря - Григор'євої В.А..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни

на ухвалу судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року Позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - повернути позивачу.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суддею порушені норми процесуального права, а тому просить скасувати ухвалу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Приймаючи ухвалу про повернення позову суд зазначив про те, що ухвалою від 06 червня 2016 року позовна заява була залишена без руху, як така, що подана із порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме, позивачем не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору за вимогу майнового характеру.

На виконання цієї ухвали 22 червня 2016 року на адресу суду надійшла заява позивача, в якій зазначено, що пунктом 6 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» встановлено, що вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо), а саме даний позов подано після отримання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2011 року по цивільній справі №2-155/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором №190/в від 23.10.2006 в розмірі 738955,57 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі - 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі - 120,00 грн.

Суддя зазначив, що вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором, як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо).

Вимоги банку про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №190/в від 23.10.2006 були задоволені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2011 року в розмірі 738955,57 грн.

Звертаючись із дійсним позовом, позивач просив вернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №190/в від 23.10.2006 в розмірі 4203740,01грн.

У зв'язку з чим, дійсні позовні вимоги є вимогами майнового характеру, оскільки вони пред'явлені до вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості) за кредитним договором №190/в від 23.10.2006 в розмірі 4203740,01грн.

Позивачем в даному позові не заявлялись вимоги немайнового характеру - про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №190/в від 23.10.2006 в розмірі 738955,57 грн., яка стягнута рішенням суду. А тому суд повернув заяву позивачеві.

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені із неправильним застосуванням норм процесуального права.

Пунктом 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» передбачено, що вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо).

Даючи таке роз'яснення про застосування процесуального законодавства щодо розміру судового збору пленум визначив лише, що ця вимога має немайновий характер у тому разі, якщо їй передувало вирішення вимоги про стягнення заборгованості. Отже, пленум у даному випадку ставку судового збору не ставив у залежність від значення суми боргу за кредитом на час її стягнення, і на час звернення стягнення на предмет іпотеки, а зазначив лише необхідною умовою для визначення немайнового характеру спору - попереднє стягнення заборгованості.

Оскільки, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2011 року уже стягнута із ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором, а тому ухвала судді щодо визначення суми судового збору не відповідає роз'ясненням пленуму.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки судді, а тому наявні підстави для скасування ухвали, передбачені ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 312,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни задовольнити.

Ухвалу судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року скасувати та направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: