Справа № 275/624/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді: Данилюк О. С.

при секретарі с/з ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Так, в травні 2010 року помер ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 5.85 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області і належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЖТ № 085114, виданого Брусилівською райдержадміністрацією 05.05.2004 року. Відповідно до заповіту, посвідченого 07 грудня 2007 року секретарем Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області, позивач є спадкоємцем спадкового майна після смерті ОСОБА_4 Інших спадкоємців немає. Зазначив, що після смерті ОСОБА_4 у встановлений законом термін з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори він не звернувся, так як після смерті спадкодавця в нього залишився заповіт ОСОБА_4 та державний акт на право власності на земельну ділянку, що належала ОСОБА_4, а тому він вважав себе спадкоємцем, який фактично заволодів та і на даний час володіє майном спадкодавця і тому, на його думку, відноситься до осіб, які фактично вступили в володіння та управління спадковим майном. Однак приватний нотаріус Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області відмовив йому в видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що ним пропущено строк для прийняття спадщини. Вказав, що факт, що він вступив в управління та володіння спадковим майном, підтверджується копією заповіту та державного акту на право власності на земельну ділянку, які на даний час знаходяться у позивача. Крім того вказав, що 09 листопада 2016 року він звертався до Брусилівського районного суду Житомирської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що ним було прийнято спадщину після смерті ОСОБА_4. Втім, відповідно до ухвали судді Брусилівського районного суду від 10.11.2016 року його заяву залишено без розгляду та розяснено, що він має право подати позов на загальних підставах, через що він звернувся до суду з даною позовною заявою. Просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_4, який помер у травні 2010 року, та визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 5.85 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області та належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЖТ № 085114, виданого Брусилівською райдержадміністрацією 05.05.2004 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник за договором адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги якої просили суд задовольнити.

Крім того позивач ОСОБА_2 суду пояснив, що раніше звертався до суду з заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Втім, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області ще у 2013 році його в задоволенні позову було відмовлено. Зазначене судове рішення ним не оскаржувалось. Також пояснив, що ніколи не проживав з померлим ОСОБА_4 та не був зареєстрованим з ним за однією адресою, натомість з померлим проживала його донька ОСОБА_5, якій померлий подарував свій дім ще за життя.

В судове засідання представник відповідача не зявився, надіславши до суду заяву, в якій просив розглядати справу у їх відсутність, проти його задоволення не заперечували.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 помер у травні 2010 року (точної дати не встановлено) у лісі Фастівського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с. 6).

Померлому ОСОБА_4 належала на праві власності земельна ділянка площею 5.85 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЖТ № 085114, виданого Брусилівською райдержадміністрацією 05.05.2004 року (а.с. 11).

Також судом встановлено, що за життя 07.12.2007 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким все належне йому майно заповів ОСОБА_2, позивачу у справі (а.с. 7).

Втім, постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області від 06.09.2013 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через ненадання документів, які б підтверджували прийняття ним спадщини (а.с. 8).

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При цьому згідно довідки № 379 від 31.10.2016р., виданої Хомутецькою сільською радою Брусилівського району Житомирської області, померлий ОСОБА_4 до смерті проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17), а позивач ОСОБА_2 за його особистими поясненнями, які підтверджуються копією його паспорту (а.с. 3, 4), проживав та був зареєстрований за іншою адресою, а саме: с. Вільшка Брусилівського району, вул. Л. Українки, 44.

Відповідно до ст. ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як пояснив позивач ОСОБА_2, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 протягом шести місяців після його смерті він не звертався, а звернувся лише 06.09.2013р., що підтверджується копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру (а.с. 9).

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.11.2013р. в задоволенні позову ОСОБА_2 до Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 28). Вказане рішення позивачем ОСОБА_2Д, не оскаржувалось та набрало чинності, чого не заперечував позивач.

Частиною 1 статті 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

При цьому згідно розяснень, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 9, щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 01 січня 2004 року). Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном.

З огляду на такі вимоги закону, суд вважає, що ОСОБА_2 не прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_4, через що у задоволенні його позову про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом необхідно відмовити.

На підставі викладеного, ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», розяснень, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_6