Справа № 211/2219/16-ц
Провадження № 2/211/1619/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 листопада 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

при секретарі Польчик Л.В.

за відсутності сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, який в подальшому уточнив, вказавши, що 04.06.2014 року надав в борг відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 24000,00 грн., за його проханням, про що він надав розписку та зобов"язався борг повернути до 20.09.2014 року.

Так 04.06.2014 року він передав відповідачеві 24000,00 грн.

Починаючи з вересня 2014 року він періодично звертався до відповідача з проханням повернути борг, однак відповідач кожного разу просив його почекати.До теперішнього часу відповідач борг йому так і не повернув тобто взяті на себе зобов"язання не виконав, та таким чином порушив умови договору позики, та у такому разі повинен сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Так датою прострочення терміну повернення боргу є 21.09.2014 року, кількість днів прострочення є 761 дні, таким чином сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та подвійної ставки НБУ, за період з 21.09.2014 року по 21.10.2016 року становить 39761,34 грн., (24000,00 грн., - сума боргу з інфляцією, 15761,34 грн., - інфляційне збільшення боргу). Просить визнати дійсною угоду позики, укладену між ним та відповідачем, 04.06.2014 року на суму 24000,00 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 39761, 34 грн., а також витрати на правову допомогу (послуги адвоката) та судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 до суду не з"явилися, раніше представник ОСОБА_2 звертався до суду з заявою про про розгляд справи за його та позивача відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що сторони 04.06.2014 року уклали договір позики, згідно з яким, ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 24000 гривні, з умовою їх повернення до 20.09.2014 року. Факт укладення договору позики і передачі грошей ОСОБА_3 підтверджується написаною відповідачем розпискою (а.с.5 - розписка).

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач борг до вказаної дати так і не повернув.

За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 надав позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. В судове засідання відповідач не з'явився, докази на спростування позовних вимог суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики.

Розрахунок суми боргу з урахуванням встановлених індексів інфляції за весь час прострочення із 24000 грн., які відповідач зобов`язувався сплатити до 20.09.2014 року

24000 грн. х 102,9 (індекс інфляції за вересень 2014 р.) х 102,4 (індекс інфляції за жовтень 2014 р.) х 101,9 (індекс інфляції за листопад 2014 р.) х 103,0 (індекс інфляції за грудень 2014 р.) х 103,12 (індекс інфляції за січень 2015 р.) х 105,3 (індекс інфляції за лютий 2015 р.) х 110,8 (індекс інфляції за березень 2015 р.) х 114,0 (індекс інфляції за квітень 2015 р.) х 102,2 (індекс інфляції за травень 2015 р.) х 100,4 (індекс інфляції за червень 2015 р.) х 99,0 (індекс інфляції за липень 2015 р.) х 99,2 (індекс інфляції за серпень 2015 р.) х 102,3 (індекс інфляції за вересень 2015 р.) х 98,7 (індекс інфляції за жовтень 2015 р.) х 102,0 (індекс інфляції за листопад 2015 р.) х 100,7 (індекс інфляції за грудень 2015 р.) х 100,9 (індекс інфляції за січень 2016 р.) х 99,6 (індекс інфляції за лютий 2016 р.) х 101,0 (індекс інфляції за березень 2016 р.) х 103,5 (індекс інфляції за квітень 2016 р.) х 100,1 (індекс інфляції за травень 2016 р.) х 99,8 (індекс інфляції за червень 2016 р.) х 99,9 (індекс інфляції за липень 2016 р.) х 99,7 (індекс інфляції за серпень 2016 р.) = 39761,34 грн.

Даний розрахунок проведений позивачем правильно та суд його перевіривши, погоджується з ним.

Таким чином, сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення виконання зобов`язання, тобто з 21.09.2014 року по 01.09.2016 року становить 39761,34 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки відповідачем належним чином не виконувалися взяті на себе зобов`язання за Договором позики позивачем були понесені судові витрати.

Відповідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За правовою допомогою, яка виразилася у наданні консультацій, правовому аналізі документів та складання позовної заяви позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_2, з яким був укладений відповідний договір № 2016ц/48 про надання юридичних послуг (а.с.6).

За консультацію, підготовку претензії, підготовку позовної заяви та представництво в суді позивачем адвокату ОСОБА_2 (а.с. 7 ордер, а.с. 8 свідоцтво), було сплачено 4060,00 грн., що підтверджується відповідним актом від 15.05.2016 року.

Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі за текстом Постанова Пленуму ВССУ), право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (стст.12,42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Відповідно абз.2 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що позивачем документально підтверджено понесені ним судові витрати пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 4060,00 грн. та сплатою судового збору у розмірі 551,20 грн., суд вважає в цій частині позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 526, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повнісю.

Визнати дійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 04.06.2014 року на суму 24000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстованого за адресою: м. Кривий Ріг, бул. Європейський (Кірова), 25/192 на користь ОСОБА_1, суму боргу за договором позики від 04.06.2014 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 39761 (тридцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят одну ) грн.. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстованого за адресою: м. Кривий Ріг, бул. Європейський (Кірова), 25/192 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну ) 20 коп., та витрати на правову допомогу у розмірі 4060 ( чотири тисячі шістдесят ) грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5