Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Томіленко В.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

22.08.2016р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб, укладений між сторонами; стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1228,00грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1228,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Вимоги позову обґрунтовані ти, що 23.07.2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не склалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Примирення та подальше спільне життя неможливе. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, діти знаходяться на утримані позивача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності. Заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, просив розірвати шлюб. Проти стягнення аліментів в сумі 2456,00 грн. на двох дітей не заперечував, проте зазначив, що на даний час таку суму сплачувати не може.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи, сторони з 23.07.2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.9).

Сторони від шлюбу мають малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.10). та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Згідно положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Судом встановлено, що сімейне життя позивача та відповідача не склалось у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб між сторонами носить формальний характер, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

Суд прийшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе, відповідач згодний з цим в повному обсязі.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сторони проживають окремо за обопільною згодою, що не пов'язана з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми чи інших поважних причин. При таких обставинах сім'я фактично розпалась і поновити сімейні відносини неможливо.

Згідно ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюб є сімейним союзом чоловіка та жінки.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році прожитковий мінімум на: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Судом встановлено, що на даний час діти проживають разом із матір'ю за місцем її проживання (а.с. 6), перебувають на повному матеріальному забезпеченні позивача, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку.

Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи, що діти проживають разом із матір'ю, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дітьми, так і матеріальне становище відповідача, який непрацездатних осіб на утриманні та стягнень за виконавчими документами не має, проте офіційно не працевлаштований, однак протипоказань для працевлаштування, у тому числі за станом здоров'я не має, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що розмір аліментів який підлягає стягненню на утримання неповнолітніх дітей, повинен бути встановлений у розмірі 850,00грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дати звернення з позовом до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дітей з боку позивача, для належного утримання та розвитку дітей сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 551,20гривень за вимогою про розірвання шлюбу, а також в дохід держави - в розмірі 551,20гривень за вимогою про стягнення аліментів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51, 110, 112, 114, 141, 150, 180-184 Сімейного кодексу України, ст. 10, 11, 57-61, 79, 88, 179, 208-209, 212-215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №544 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 850,00грн. щомісячно, починаючи з 22.08.2016 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття; сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 850,00грн. щомісячно, починаючи з 22.08.2016 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 551,20грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: