ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гримич М.К., Демяносова М.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Лариса Петрівна, про розірвання договору купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 12 травня 2012 року між нею та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з розстрочкою платежів до травня 2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського округу Бойко Л.П. та зареєстровано в реєстрі за № 1064.

Позивач вказує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знаходяться у фактичних шлюбних відносинах та разом з двома дітьми проживають по АДРЕСА_1.

До травня 2015 року ОСОБА_5 виконував умови вищевказаного договору у межах та в термінах, визначених між сторонами. За сплачені щомісячно кошти ОСОБА_5 отримував від ОСОБА_4 розписку.

ОСОБА_4 зазначає, що з травня 2015 року платежі затримувалися, оскільки відповідачі в односторонньому порядку вирішили припинити щомісячні платежі, оскільки вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладений не з розстрочкою, а з відстрочкою виплати, а з жовтня 2015 року відповідачами припинені виплати на виконання договору.

Позивач посилається на те, що вирішити питання щодо погашення заборгованості шляхом переговорів стало неможливо, оскільки відповідачі уникали спілкування з позивачем.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 просила суд розірвати договір купівлі-продажу квартири від 12 травня 2012 року, укладений між нею та ОСОБА_5, повернути їй право власності на квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_5 повернути їй квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_5 на її користь судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П. про розірвання договору купівлі-продажу квартири.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з відсутності підстав для розірвання договору купівлі-продажу квартири від 12 травня 2012 року, строк виконання якого ще не настав.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що відповідачі в односторонньому порядку припинили щомісячні платежі, оскільки вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладений не з розстрочкою, а з відстрочкою виплати, що справа була розглянута за відсутності основного відповідача ОСОБА_5, свідчення якого мали б істотне значення для вирішення справи та те, що суд апеляційної інстанції не пересвідчився в отриманні позивачем поштового електронного переказу боргу на суму 9 790 грн, є необґрунтованими та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій установлено, що 12 травня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 який посвідчено приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П. та зареєстровано в реєстрі за № 1064.

Відповідно до п. 3 вказаного договору, продаж відчужуваної квартири за домовленістю сторін вчинено за ціною 72 000 грн. Продавець одержала від покупця гроші у сумі 8 010 грн до підписання договору. Покупець зобов'язався сплатити решту грошей у сумі 63 990 грн, за їх домовленістю, терміном до 12 травня 2016 року.

На виконання умов договору ОСОБА_5 було сплачено позивачу 62 210 грн, що сторонами не заперечується.

Несплачений залишок складає 9 790 грн.

У ході розгляду справи апеляційним судом відповідачі зазначили, що 04 травня 2016 року, тобто до закінчення строку визначеного сторонами у договорі, сплатили залишок боргу в розмірі 9 790 грн, про що свідчить квитанція електронного переказу на ім'я позивача.

Таким чином, даним договором передбачена відстрочка платежу, а не його розстрочка, оскільки в договорі зазначений тільки кінцевий термін виконання 12 травня 2016 року, який на момент звернення до суду не настав.

Посилання позивача на втрачену фінансову вигоду на суму еквівалентну 2 569,58 доларів США, у результаті укладення економічно невигідного для неї договору, є безпідставними, оскільки сторони уклали договір купівлі-продажу квартири від 12 травня 2012 року у національній валюті.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.К. Гримич М.В. Демяносов