Справа №489/4254/16-ц 03.11.2016 03.11.2016 03.11.2016
Провадження №22-ц/784/2447/16
Справа № 489/4254/16-ц Головуючий першої інстанції:Губницький Д.Г.
Провадження № 22-ц/784/2447/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 23 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Вказувала, що з 26 серпня 2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем, що зареєстрований Головним муніципалітетом м. Джурджу, Румунія, актовий запис № 199 від 26 серпня 2014 року. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з березня 2016 року. Причиною розірвання шлюбу зазначає сварки на побутовому рівні, що призводили до втрати взаємопорозуміння.

У зв'язку з викладеним, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2016 року на підставі п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України повернуто ОСОБА_3 її позовну заяву та сплачений нею судовий збір у сумі 551 грн. 21 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 121 ЦПК України позовна заява повертається позивачеві у випадку якщо справа не підсудна цьому суду.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивачка є громадянкою України, а відповідач - громадянином Румунії.

Питання підсудності цивільних справ урегульовано у главі I розділу III ЦПК України, які визначають загальні правила підсудності, та у ст. 414 ЦПК України, яка визначає, що підсудність справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Крім того, у ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

У міжнародному праві категорія "підсудність" застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Згідно ч. 1 ст. 27 Договору між Україною та Румунією про правову допомогу та правові відносини в цивільних справах, ратифікованого Законом України № 2822-15 від 07 вересня 2005 року, у справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство та компетентні установи юстиції відповідно до положень статті 26 цього Договору.

Частиною 6 статті 26 вищевказаного Договору встановлено, що компетентними приймати рішення щодо особистих та майнових правовідносин подружжя, у справах, передбачених частинами 1-4 цієї статті, є установи юстиції Договірної Сторони, законодавство якої застосовується до цих правовідносин. У випадках, передбачених частиною 5 цієї статті, компетентними є установи юстиції обох Договірних Сторін.

Відповідно до ч.ч.3 - 5 ст. 26 Договору між Україною та Румунією про правову допомогу та правові відносини в цивільних справах, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території другої Договірної Сторони, їх особисті та майнові правовідносини визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мали своє останнє спільне місце проживання (ч. 3). Якщо подружжя є громадянами різних Договірних Сторін і проживають на території однієї Договірної Сторони, їх особисті та майнові правовідносини визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання (ч.4). Якщо подружжя не мають громадянства однієї Договірної Сторони, не мають спільного місця проживання на територіях Договірних Сторін, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа юстиції якої розглядає справу (ч. 5).

Згідно копії паспорту позивачки ОСОБА_3 вона зареєстрована у АДРЕСА_1. Таку ж адресу проживання відповідача було зазначено у позовній заяві, однак відповідно до відомостей, наданих Відділом адресно-довідкової роботи УДМС в Миколаївській області, зареєстроване місце проживання (перебування) останнього там не числиться (а.с. 4). У позовній заяві не зазначено де фактично проживають сторони на теперішній час, або де вони мали своє останнє спільне місце проживання, що унеможливлює визначення законодавства та компетентної установи юстиції при вирішенні даного спору.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно ч.2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Поряд з тим, проявляючи таку ініціативу про розгляд справи у суді за місцем свого проживання, позивач повинен подати документи, що підтверджують наявність передбачених ч. 2 ст. 110 ЦПК України обставин.

Між тим, у позовній заяві ОСОБА_3 не зазначено про існування передбачених законом обставин для розгляду позову про розірвання шлюбу за зареєстрованим місцем проживання позивачки та не надано відповідних доказів на підтвердження таких обставин.

За такого, суд вірно дійшов висновку про повернення позивачці її позовної заяви у відповідності до п.4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, оскільки зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається, що даний позов підсудний Ленінському районному суду м. Миколаєва.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують висновків, яких дійшов суд з додержанням вимог процесуального закону.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог закону, то підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.5 ст. 121 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська