Справа № 140/1274/16-ц Провадження № 22-ц/772/3855/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 20Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Нікушина В.П., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Брацлав» про стягнення суми внесеної попередньої оплати, зустрічним позовом товариства з додатковою відповідальністю «Брацлав» до ОСОБА_2 про виконання зобовязання,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Брацлав» (далі ТДВ «Брацлав») про стягнення суми внесеної попередньої оплати.

У листопаді 2014 року ТДВ «Брацлав» звернулося в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про виконання зобовязання, передбачене договором № 87 від 10 серпня 2012 року в натурі, шляхом прийняття товару загальною вартістю 149 523 грн.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги задоволено.

Зобовязано ОСОБА_2 виконати зобовязання, що передбачені договором № 87 від 10 серпня 2012 року в натурі, шляхом прийняття товару загальною вартістю 149 523 грн.

Рішення суду набуло законної сили.

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою та просив розяснити: яке саме обладнання загальною вартістю 149 523 грн. прийняти в натурі від відповідача зобовязано заявника; чи відносить до такого обладнання продукція, визначена в акті ТДВ «Брацлав» приймання готової продукції на склад за вересень 2012 року на суму 124 602, 50 грн., який досліджувався судом та долучений до матеріалів справи; яку решту обладнання згідно ТУ У 29.3-4-2004 на суму 24 920, 50 грн. рішенням суду зобовязано прийняти від ТДВ «Брацлав» ОСОБА_2.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року в задоволенні заяви про розяснення рішення відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою і вважаючи її незаконною, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та передати питання про розяснення судового рішення на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та представник ТзДВ «Брацлав», які повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не зявилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи та підстави апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що зазначення переліку майна, яке слід отримати заявнику, призведе до зміни рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й розяснення мотивів ухваленого рішення.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до статті 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

За змістом вказаної норми процесуального закону, в заяві про розяснення рішення має бути зазначено, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання. Розяснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обовязкового характеру для його виконання.

Також, розяснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Згідно з розясненнями наданими у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, розяснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й розяснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в розясненні рішення.

Установивши, що у резолютивній частині рішення зазначено конкретні дії, які необхідно вчинити, ця частина рішення не припускає декілька варіантів його тлумачення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, на які посилається заявник, не є підставою для розяснення рішення.

Фактично заявник просить суд розяснити визначену законодавством процедуру щодо прийняття товару, що не може бути вирішено в порядку ч. 1 ст. 221 ЦПК України.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 221 ЦПК України подання заяви про розяснення рішення суду допускається, якщо воно невиконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути предявлене до примусового виконання.

Із матеріалів справи слідує, що рішення суду, яке просить розяснити заявник, набуло законної сили 17 лютого 2015 року, з заявою про розяснення рішення суду ОСОБА_2 звернувся 02 червня 2016 року. Тобто по закінченню строку, протягом якого рішення може бути предявлене до примусового виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 221 ЦПК України заява про розяснення рішення суду розглядається протягом десяти днів. Неявка осіб, які брали участь у справі, і (або) державного виконавця не перешкоджає розгляду питання про розяснення рішення суду.

Матеріалами справи встановлено, що заявник належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак повідомлення повернулося із відміткою: «по закінченню терміну зберігання», тому безпідставними є доводи апеляційної скарги про неповідомлення ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи, оскільки суд першої інстанції розглянув заяву відповідно до приписів ч. 3 ст. 221 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом вірно: