Номер провадження: 22-ц/785/7175/16
Головуючий у першій інстанції Маслеников
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Фальчука А.П.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року та ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 15 серпня 2016 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину,

встановила:

03 червня 2016 року позивач ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом та просила встановити факт належності житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в рівних частках по 1/2 частині за ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 7/24 частин спірного житлового будинку з господарчими спорудами, в тому числі на 3/24 частин - в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на 4/24 частин - в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Крім того ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про накладення арешту на спірний будинок, посилаючись на те, що не накладання арешту може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення у майбутньому, в разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року було задоволено заяву ОСОБА_3 та накладено арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірний житловий будинок), в межах зазначеної представником позивача ціни позову - 50 000 грн. (а.с.39-40).

Крім того, ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 15 серпня 2016 року заяву ОСОБА_3 було задоволено та було заборонено ОСОБА_2 особисто чи за допомогою та з залученням сторонніх осіб вчиняти будь-які дії, спрямовані на руйнування, знищення, побудову, надбудову, переобладнання та реконструкцію спірного житлового будинку (а.с.45-48).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування даних ухвал суду та постановлення нової про відмову у забезпеченні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних ухвал, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувані ухвали, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення в майбутньому.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до договорів купівлі-продажу від 18 липня 2015 року та 20 липня 2015 року право власності на спірний житловий будинок набула відповідач ОСОБА_2

Разом з тим, із позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_4 згідно заявлених позовних вимог претендує на частку спадкового майна, яка становить 7/24 частин спірного житлового будинку, право власності на який було визнано за відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у відповідності до рішень Кілійського районного суду Одеської області від 21 серпня 2010 року та 17 вересня 2012 року (а.с.9-10, 15-17).

Однак, вказані судові рішення були скасовані рішеннями апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року та від 15 жовтня 2015 року, відповідно, і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було відмовлено (а.с.11-15, 18-20).

Таким чином, право власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які у відповідності до договорів купівлі-продажу від 18 липня 2015 року та 20 липня 2015 року здійснили відчуження спірного житлового будинку на користь відповідача ОСОБА_2, скасовано 12 квітня 2016 року та 15 жовтня 2015 року, відповідно.

Як було зазначено вище, на даний час, згідно позовних вимог, право власності на 7/24 частин спірного житлового будинку претендує позивач ОСОБА_4

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами в суді апеляційної інстанції, на даний час спірний житловий будинок реконструюється відповідачем ОСОБА_2, що в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, у разі його ухвалення на користь позивача ОСОБА_4

Факт реконструкції спірного житлового приміщення підтверджується Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, складеного Департаментом ДАБІ в Одеській області ДАБІ України від 20.10.2016 року відносно ОСОБА_2, Протоколом про адміністративне правопорушення, складеного вказаним Департаментом ДАБІ 20.10.2016 року відносно ОСОБА_2 та Приписом про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, складеного вказаним Департаментом ДАБІ 20.10.2016 року відносно ОСОБА_2 (а.с.124-131).

Крім того, із доданого до заяви акту обстеження спірного житлового будинку, складеного комісію у складі представників відповідного органу місцевого самоврядування та Вилківської бригади Кілійського РБТІ 05.08.2016 року, вбачається, що житловий будинок по зовнішнім розмірам не співпадає з тими площами, які вказані у витягах про реєстрацію права власності. На подвір'ї відсутні господарські споруди, на які вказує представник позивача. На території подвір'я знаходиться побудований гараж з білого каменю та господарська споруда, призначення якої встановити неможливо. У зв'язку з тим, що нерухоме майно є власністю ОСОБА_2, то комісія вважає, що вона має право розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, але без належної згоди відповідних органів, власник не має право руйнувати, будувати, переобладнувати житловий будинок та господарські споруди.

Разом з тим, факт того, що спірний житловий будинок не в повному обсязі реконструйований, підтверджується технічною документацією щодо проведених технічних інвентаризацій спірного житлового будинку, яка свідчить про те, що частина приміщень спірного житлового будинку на даний час не реконструйована відповідачем ОСОБА_2 (а.с.132-136).

Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України видами забезпечення позову є:

1) накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, враховуючи те, що рішення судів, на підставі яких у відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виникло право власності на спірний житловий будинок, та який ними було відчужено третьому відповідачу по справі ОСОБА_2, а також те, що ціна позову становить 50 000 грн., та враховуючи обґрунтування заходів забезпечення позову і характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов обгрунтованого висновку, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову про арешт спірного житлового будинку в межах заявлених позовних вимог - 50 000 грн., у разі задоволення заявлених позовних вимог, виконання рішення суду може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Крім того, у зв'язку з тим, що на даний час відповідач ОСОБА_2 здійснює реконструкцію спірного житлового будинку, суд також дійшов правильного висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти дії щодо руйнування, побудови, переобладнання спірного житлового будинку та господарських споруд, які є співмірними із задоволеними позовними вимогами.

При цьому суд обгрунтовано вказав, що вжиті судом заходи забезпечення позову не обмежать відповідача у праві користування вказаним майном до вирішення спору по суті позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваних ухвал та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваних ухвал суду, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, ухвали постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувані ухвали суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року та ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 15 серпня 2016 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

В.П. Фальчук