Справа № 203/4702/16-ц
Провадження № 2/0203/1500/2016
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради про визнання правомірним вселення, користування житловим приміщенням, визнання права на приватизацію, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року позивач предявила через суд зазначений позов до відповідачів на предмет захисту своїх житлових прав на кімнати №№9, 45 будинку №4А по вул. Гавриленко у м. Дніпрі з підстав того, що 21 жовтня 2008 року позивачу та членам її сім?ї синам ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і Даніїлу, ІНФОРМАЦІЯ_2 Управлінням житлового господарства міської ради на підставі розпорядження від 21 жовтня 2008 року №1176 було видано ордер №87 як робітнику КЖЕП №8 на житлову площу кімнати №45 в будинку №4-А по вул. Гавриленко у м. Дніпропетровську строком до 10 жовтня 2009 року, куди вона заселилася і проживала, а у липні 2011 року додатково виділено ще і кімнату №9, в яку вона фактично вселилася, зробила ремонт, у зв?язку з чим їй 02 квітня 2012 року Департаментом житлово-комунального господарства та капітального будівництва видано новий ордер №44 на право зайняття сім?єю складом 3 особи жилої площі в гуртожитку у кімнатах №№9 та 45 строком до 20 березня 2013 року, 11 грудня 2014 року УЖГ ДМР видано знову новий ордер на ці кімнати, однак після звернення з заявою про реалізацію права на приватизацію жилої площі у гуртожитку, відповідач Департамент ЖГ ДМР листом від 30 червня 2016 року за №3-46 відмовив з посиланням на непідтвердження нею обставин проживання більше 5 років у вказаному житлі на законних підстава та необхідність отримання нового ордеру, що позивач вважає незаконними вимогами, тому позивач просила суд визнати за нею, ОСОБА_1, та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_2Д, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 правомірним вселення, проживання та право користування житловими приміщеннями кімнатами №№9, 45 будинку №4-А по вул. Гавриленко у м. Дніпро понад п?ять років з часу вселення з 21 жовтня2008 року; визнати за нею, ОСОБА_5 та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_2, ОСОБА_3 право на приватизацію житлових приміщень кімнат №№ 9, 45 будинку №4-А по вул. Гавриленко у м. Дніпро.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав у повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. В подальшому у поданій 14 грудня 2016 року заяві представник клопотав про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача КП «Жилсервіс-5» ДМР ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснивши, що дійсно позивачу як працівнику КЖЕП №8 ще у 2008 році на сім?ю виданий ордер, як єдина законна підстава для вселення у гуртожиток, та саме з цього часу вона займає житлову площу в гуртожитку. В подальшому у поданій 14 грудня2016 року заяві представник клопотав про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача Департаменту ЖГ ДМР в судовому засіданні позов не визнав, заперечуючи тим, що ордер позивачу видавався тимчасовий, тому підстави для передачі в порядку приватизації житла в гуртожитку по вул. Гавриленко, 4-А позивачу відсутні. В подальшому, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, клопотав про відкладення розгляду справи, проте поважності причин відкладення розгляду не навів, у зв?язку з чим суд, приймаючи до уваги надання пояснень по суті та представлення суду доказів, вважає причини неявки неповажними та можливим розгляд у відсутності вказаного представника.

На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Статтею 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що спори, пов'язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до ст.26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що будинок №4-а по вул. Гавриленка в м. Дніпрі має статус гуртожитку, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Дніпро та знаходиться на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради (до вересня 2012 року перебував на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс-3» Дніпропетровської міської ради).

21 жовтня 2008 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження №1176 від 21 жовтня 2008 року ОСОБА_1, як працівнику Комунального житлово-експлуатаційного підприємства (КЖЕП) №8, було видано ордер №87 на право зайняття сімєю у складі трьох осіб (ОСОБА_1, її неповнолітні діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, 2005 р.н.) кімната №9 в гуртожитку по вул. Гавриленка,4-а в м. Дніпрі строком до 10 жовтня 2009 року (а.с.12).

За даними довідки №1110 від 08 червня 2016 року, виданої КП «Жилсервіс-5» ДМР ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані в гуртожитку по вул. Гавриленко, 4-А у м. Дніпрі, з 02 грудня 2008 року у кімнаті №45 та додаткового з 08 червня2012 року у кімнаті №9 (а.с.14), що узгоджується з даними паспорту позивача про її реєстрацію за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гавриленко, 4-А (а.с.6-7).

02 квітня 2012 року Департаментом житлового господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження № від 30 березня 2012 року за № 275 ОСОБА_1 як працівнику КЖЕП №8, було видано ордер №44 на право зайняття сімєю у складі трьох осіб (ОСОБА_1, її неповнолітні діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, 2005 р.н.) кімнат № 9, 45 в гуртожитку по вул. Гавриленка,4-а в м. Дніпропетровську строком до 20 березня 2013 року (а.с.12).

11 грудня 2014 рок Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження № 743 від 10 грудня 2014 року ОСОБА_1 як працівнику КЖЕП №8 було видано ордер серії НА № 192 на право зайняття сімєю у складі трьох осіб (ОСОБА_1, її неповнолітні діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, 2005 р.н.) кімнат № 9, 45 в гуртожитку по вул. Гавриленка,4-а в м. Дніпропетровську строком до 20 грудня 2015 року (а.с.13).

Після вселення до вказаного вище житлового приміщення 02 грудня 2008 року позивачі були зареєстровані за вказаною адресою, на імя ОСОБА_8 було відкрито особовий рахунок №3-400045 у КП «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради з моменту прийняття на баланс, який є дійсним по теперішній час (а.с.16).

Відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» позивач звернулась до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради (на теперішній час Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради) з приводу приватизації житлового приміщення в гуртожитку, яке вона з дітьми займає.

Разом з тим, листом Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 30 червня 2016 року №3-46 їй було повідомлено, що строк проживання на законних підставах скінчився 20 грудня 2015 року та відповідно рішення виконкому міської ради від 15 березня 2016 року №108 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому міської ради від 23 квітня 2013 року №179 «Про врегулювання питань щодо надання житлової площе та проживання в гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська» позивачу слід подати на розгляд комісії документи для упорядкування проживання у вказаному гуртожитку.

Звідси за встановлених обставин вбачається наявність спору між позивачем та Департаментом житлового господарства міської ради щодо законності зайняття позивачем з дітьми кімнат №9, 45 в гуртожитку по вул. Гавриленка,4-а в м.Дніпрі та реалізації останніми свої прав, закріплених ст.ст.1,4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», які підлягає вирішенню в судовому порядку у відповідності до ст.25 вказаного Закону.

Вирішуючи спір суд враховує встановлені судом обставини того, що у позивача з дітьми відсутнє інше житло, позивач з дітьми вселилася до гуртожитку 21 жовтня 2008 року на законних підставах згідно ст. 128, 129 ЖК УРСР, п.10 розу ІІ Примірного положення про гуртожитки, оскільки єдиною підставою для вселення є ордер та який згідно розпорядження власника гуртожитку (територіальної громади) видано позивачу 21 жовтня 2008 року у зв?язку з перебуванням останньої у трудових відносинах з КЖЕП №8, позивач в установленому законом порядку зареєстрована з дітьми з 02 грудня 2008 року в гуртожитку та проживала там фактично, оплачує комунальні послуги за відкритим на її ім?я особовим рахунком, що знайшло підтвердження в судовому засіданні.

Оплата житлового-комунальних послуг після зміни балансоутримувача та передачі гуртожитку на баланс Комунальному підприємству «Жилсервіс-5» ДМР здійснюється за відкритим особовим рахунком, що є дійсним по теперішній час.

Зважаючи на викладене та приймаючи до уваги, що відповідачі з моменту вселення у гуртожиток позивача з малолітніми на той час дітьми (21 жовтня 2008 року) до теперішнього часу правомірність вселення, проживання, реєстрації позивача з дітьми в гуртожитку не оспорювали, підстав з яких встановлювався строк проживання в ордері з огляду на постійне перебування позивача в трудових відносинах з КЖЕП №8, не наведено, а так само не наведено підстав неправомірності проживання після закінчення такого строку, суд оцінює як підтвердження відповідачами правомірності таких дій позивача.

Одночасно, не видачу позивачам ордеру на зайняття кімнати після закінчення встановленого відповідачем строку дії ордеру № 192 серії АН від 11 грудня 2014 року, який видавався позивачу ОСОБА_1, як працівнику КЖЕП №8 та з яким вона перебувала у трудових відносинах і після закінчення зазначеного в ордері строку його дії, суд розцінює як протиправну бездіяльність відповідачів та порушення прав позивачів.

Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно пп. «а» п.7 ч.1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється шляхом безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Як вбачається з виданих позивачу ордерів та технічного паспорту на гуртожиток по вул. Гавриленко, 4-А у м. Дніпрі кімната №9 загальною площею 17,4 кв.м, кімната №45 загальною площею 17,3 кв.м., тобто позивачу виділена спочатку кімната за №45 на сім?ю у складі трьох осіб менше за мінімальну площу на такий склад осіб, тому при вивільненні кімнати №9 житлова площа для проживання сім?ї позивача розширена для приведення у відповідність до нормативів жилої площі на особу.

Зважаючи на викладене, доводи представника відповідача ОСОБА_9 житлового господарства про те, що позивач у будь-якому випадку не набула законних прав на кімнату №9 суд до уваги не приймає, оскільки позивач вселена до гуртожитку, а гуртожитки виділяються для громадян які не мають житла і потребують його з урахуванням додержання санітарних норм та мінімальної площі на одну особу, а тому належить дійти висновку, що позивач проживає у гуртожитку з 21 жовтня 2008 року у кімнатах, житлова площа яких не перевищує мінімальний розмір житлової площі на одну особу і відповідно є житлом для сім?ї.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вселення позивача з дітьми у гуртожиток відбулось у відповідності до вимог ст.ст. 128, 129 Житлового кодексу УРСР та останні, будучі вселеними на підставі ордеру 21 жовтня 2008 року, зареєстрованими на підставі цього ордеру з 02 грудня 2008 року, постійно проживаючими з часу вселення в кімнатах 9 та 45 по теперішній час, тобто на протязі більше пяти років, та не маючи прав на інше жило, окрім права проживання у вказаних кімнатах, за нормами Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» набули права на приватизацію займаного приміщення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням клопотання представника позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 57-64, 214, 215,218, 88, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_10 задовольнити.

Визнати правомірним вселення, проживання та право користування кімнатами №9 та №45 в гуртожитку по вул. Гавриленка,4-а в м. Дніпрі Загрійчук ОСОБА_11, неповнолітніми ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

Визнати за ОСОБА_1, неповнолітніми ОСОБА_2, ОСОБА_3 право на приватизацію житлового приміщення - кімнат №9 та №45 в гуртожитку по вул. Гавриленка,4-а в м. Дніпрі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Колесніченко