Справа № 639/7569/16-ц
Провадження № 2/639/2385/16
Р І Ш Е Н Н Я
16 грудня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Гаврилюк С.М.
за участю секретаря судового засідання Макушенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
Позивач через свого представника 10.10.2016 року звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка», який в подальшому був уточнений у судовому засіданні , в якому просить стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2010 року до 15.07.2016 року в сумі 202 578,85 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона працювала на ДП «ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка» та 15 березня 2010 р. була звільнена за власним бажанням з посади інженера математика першої категорії ОКБ ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка.
На день звільнення розрахунок по заробітній платі з позивачем проведено не було, існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за березень 2010 року. .
За судовим наказом Жовтневого районного суду м. Харкова № 2-н-3298 в липні 2011 року стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі . Однак, дане судове рішення виконане лише 15.07.2016 року.
У судовому засіданні представник позивача підтримав уточнений позов та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2010 року до 15.07.2016 року в сумі 202 578,85 грн.
Суд, вислухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.
Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК). Так в судовому засіданні представниками сторін визнано , що при звільненні позивачеві 15.03.2010 року не було виплачено заробітну плату в розмірі 7492 грн. 10 коп.
Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.07.2011 року стягнуто з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 7492 грн. 10 коп. ( а.с. 16).
Вказане судове рішення було виконано лише 15.07.2016 року. (а.с. 17) .
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13).
Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14)
Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяця згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно довідки відповідача від 18.11.2016 року середньоденний заробіток позивачки становить 127,81 грн.
Час затримки належних позивачеві як звільненому працівнику сум, складає період з 16 березня 2010 року до 15 липня 2016 року.
При визначенні кількості днів, які повинні бути оплачені позивачу суд керується листами Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норм тривалості робочого часу» на 2010-2016 роки.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 16.03.2010 року по 15.07.2016 року в розмірі (1585 днів. х 127 грн. 81 коп. = 202578, 85 грн..) 202578 грн. 85 коп. . є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 1378 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212 -215 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці»,Законом України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» , суд
Позов задовольнити .
.Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк