Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/851/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/3168/16 Андрущенко О.Ю.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 21.11.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики згідно якого вона передала відповідачу грошову суму 30 000 грн. з умовою повернення до 21.11.2015 року.

На підтвердження чого відповідач написав розписку в присутності двох свідків.

У визначений строк відповідач кошти не повернув.

Зазначає, що відповідач у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики від 21.11.2013 року з урахуванням індексу інфляції за період прострочення боргу та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 31 024 грн. 18 коп. та стягнути судові витрати по справі.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання правочину недійсним, в якому зазначив, що фактично договір позики від 21.11.2013 року між ним та ОСОБА_3 не укладався, кошти остання в сумі 30 000 грн. не передавала, а розписка була написана в якості плати за частину будинку по АДРЕСА_1, який належав їм на праві спільної сумісної власності.

У зв'язку з тим, що наміру створити правові наслідки договору позики не було, вважає розписку від 21.11.2013 року фіктивною.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати розписку (правочин) складену ним 21 листопада 2013 року недійсною, стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 10 травня 2016 року зустрічний позов прийнято до провадження та об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 21.11.2013 року відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину - розписки від 21.11.2013 року, недійсною відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить рішення суду в частині відмови в задоволені заявлених нею позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.03.2009 року по 09.12.2013 року коли шлюб між ними було розірвано рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 09.12.2013 року, яке набрало законної сили 20.12.2013 року. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці змінено на «ОСОБА_3».

21.11.2013 року ОСОБА_5 надала ОСОБА_4 розписку про відсутність претензій щодо спільного майна подружжя - житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 24.12.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя - житлового будинку по АДРЕСА_1 з господарським будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 400 кв. м..

Згідно розписки від 21.11.2013 року ОСОБА_4 позичив в ОСОБА_3 в приміщенні юридичної консультації по вул. Леніна, 14/1 в м. Токмак Запорізької області 30000 грн., які зобов'язувався повернути до 21.11.2015 року. Написання розписки та отримання відповідачем за первісним позовом коштів відбувалося в присутності двох свідків - ОСОБА_6 - представника позивачки, та ОСОБА_7. Свідки власноручно підтвердили факт отримання ОСОБА_4 зазначених коштів.

Перевіряючи доводи ОСОБА_3, судом встановлено, що сторонами визнається той факт, що зміст розписки в частині передачі та отримання ОСОБА_4 коштів в сумі 30000 грн. не відповідає дійсності, оскільки, кошти в дійсності не передавалися.

При цьому доказів коли та за яких обставин ОСОБА_3 передала кошти ОСОБА_4 в розмірі 30000 грн. суду не надано.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами було укладено саме договір позики, а тому він є неукладеним, та будь-яких правових наслідків породжувати не може.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновки не спростовуються, оскільки містять лише посилання на розписку та не містить доказів, які б свідчили про невідповідність встановлених судом обставин.

Суд першої інстанції також правильно відмовив і у задоволенні зустрічного позову, оскільки наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Рішення суду в цій частині не оскаржується, таким чином ОСОБА_3 погоджується, що договір позики у даному випадку є нікчемним.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: