Ухвала

іменем україни

21 вересня2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, визнання права особистої приватної власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні шляхом зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, виділення частини житлового будинку, стягнення компенсації вартості частини спільного майна, виділення із спільного майна частини предметів домашнього вжитку, за позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання земельної ділянки спільною частковою власністю, визнання права власності на частку земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, визнання права особистої приватної власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні шляхом зняття з реєстраційного обліку.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 1983 року по 2009 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 Шлюб розірвано на підставі рішення суду від 16 жовтня 2009 року. Зазначав, що у період шлюбу вони придбали: у 2001 році земельну ділянку площею 0,0894 га за адресою: АДРЕСА_1, на якій побудували житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 507 кв. м, які були оформлені на ОСОБА_3; у 2007 році автомобіль марки «Lexus ES 350», вартістю 280 350 грн зареєстрований за ОСОБА_3 Зазначав, що за нотаріально посвідченими договорами він подарував: 11 квітня 2002 року ОСОБА_4 0,0447 га (1/2 частини) вищевказаної земельної ділянки; 20 червня 2002 року сину ОСОБА_5 1/3 частини вищевказаного житлового будинку.

Крім того, позивач просив до маси майна, що підлягає поділу включити його та відповідачки зобов'язання перед банком ПАТ «Укрсиббанк», банком «Фінанси та Кредит» та АТ «Індекс-Банк» за 5 кредитними договорами на загальну суму 286 870,10 дол. США та 154 385 грн 70 коп.

Вважав, що земельна ділянка поділена між ним та відповідачкою по 0,0447 га подальшому розподілу не підлягає. Вартість майна на яке може претендувати відповідачка складається з вартості 1/3 частини житлового будинку, що дорівнює 1 082 952 грн або 135 200 дол. США та Ѕ вартості автомобіля марки «Lexus ES350», що дорівнює 140 175 грн або 17 500 дол. США, а всього 152700 дол. США. Вказував, що ОСОБА_4 не проживає у спірному будинку з 2009 року. Крім того, зазначав, що з часу розірвання шлюбу він виплатив банківським установам за спільними кредитними зобов'язаннями 182 862,4 дол. США та бере на себе зобов'язання погасити 124 712,2 дол. США.

Враховуючи вищевикладене, позивач уточнивши та доповнивши свої вимоги, просив визнати за ним право особистої приватної власності на 2/3 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Lexus ES 350». Крім того, позивач просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком та усунути перешкоди власнику, знявши відповідача з реєстрації за місцем проживання.

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, в якому, уточнивши вимоги, також просила поділити спільне майно колишнього подружжя.

Зокрема, заперечуючи проти позову та посилаючись на ст. ст. 372, 392, ЦК України, ст. 24 КпШС України , ст. ст. 65, 66, 69, 70, 71 СК України, ст. 120 ЗК України просила: виділити їй 1/3 частини спірного житлового будинку в натурі з урахуванням меж належній їй на праві власності земельної ділянки площею 0,047 га; виділити їй предмети домашнього побуту на загальну суму 30 000 грн; стягнути з ОСОБА_3 на її користь вартість Ѕ частини автомобіля марки «Lexus ES 350» у сумі 140 175 грн.

У жовтні 2013 року третя особа - син сторін ОСОБА_5 звернувся до суду до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з самостійними вимогами щодо предмета спору та просив визнати земельну ділянку площею 0,0894 га за адресою: АДРЕСА_1 спільною частковою власністю ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на 1/3 частини вказаної земельної ділянки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Здійснено поділ спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 2/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 507,0 кв. м, житловою площею 126,8 кв. м, автомобіль НОМЕР_1.

Визнано ОСОБА_4 такою, яка втратила право користування житловими приміщеннями у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено порядок виконання цього рішення, визначивши, що це рішення є підставою для відповідного уповноваженого органу державної влади негайно з набранням цим рішенням законної сили для зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право приватної власності на 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,0298 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, обраховуючи її розмір від загальної площі цієї ділянки розміром в 0,0894 га.

Роз'яснено рішення суду та зазначено, що площі земельних ділянок, які належать на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, підлягають зменшенню на 1/3 частку відповідно, та складатимуть після набрання чинності цим рішення по 0,0298 га кожному.

Позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на предмети домашнього побуту: спальний меблевий гарнітур «Мобила», виробництва Республіки Молдова, 1994 року випуску, з натуральної деревини, що складається з двоспального ліжка, двох приліжкових тумб, двостулкової шафи, трюмо із дзеркалом і пуфа, що разом складається з 6 предметів, вартістю 2 000 грн; столовий гарнітур, виробництва Республіка Румунія, 1997 року випуску, з натуральної деревини дубу, що складається із шафи для посуду, бару, двох комодів для постільної білизни, разом з шести предметів, вартістю 8 450 грн; диван-ліжко із замші, червоного кольору, 2008 року випуску, вартістю 4 000 грн; холодильник «PHILIPS», білого кольору, 1995 року випуску, вартістю 1 700 грн; кольоровий плазмовий телевізор марки «PHILIPS», 2007 року випуску, вартістю 6 800 грн; пристрій домашній кінотеатр марки «PHILIPS», 2007 року випуску, вартістю 3 500 грн; підставка під телевізор із ДСП зі скляними дверцятами, 2006 рік випуску, вартістю 500 грн; кольоровий телевізор марки «LG», 2004 року випуску, вартістю 1 000 грн; тостер «PHILIPS», 1994 року випуску, вартістю 100 грн; праска «Ellenberg», 2007 року випуску, вартістю 100 грн; фен «PHILIPS», 2007 року випуску, вартістю 100 грн; кухонний посуд, разом в кількості 120 предметів на загальну суму 500 грн.; телефонний апарат «Sony», 2004 року випуску, вартістю 250 грн; швацька машина марки «GANOME MUEXCEL», 2002 року випуску, вартістю 1 000 грн, зобов'язавши ОСОБА_3 зобов'язано передати ці предмети ОСОБА_4

У задоволенні позову ОСОБА_4 про поділ спільного майна, виділення частини житлового будинку, стягнення компенсації вартості частини спільного майна відмовлено.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя, виділено у власність ОСОБА_3 1/3 частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що в цілому складається з одного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 507,0 кв.м., житловою площею 126, 8 кв.м.; автомобіль НОМЕР_1, вартістю 302 417 грн 50 коп.

У позові ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод власнику, шляхом зняття з реєстрації за місцем проживання відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

У порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_4 1/3 частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що в цілому складається з одного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 507,0 кв. м, житловою площею 126,8 кв. м; спальний меблевий гарнітур «Мобила», виробництва Республіки Молдова, 1994 року випуску, з натуральної деревини, що складається з двоспального ліжка, двох приліжкових тумб, двостулкової шафи, трюмо із дзеркалом і пуфа, що разом складається з 6 предметів, вартістю 2000 грн; столовий гарнітур, виробництва Республіка Румунія, 1997 року випуску, з натуральної деревини дубу, що складається із шафи для посуду, бару, двох комодів для постільної білизни, разом з шести предметів, вартістю 8 450 грн; диван-ліжко із замші, червоного кольору, 2008 року випуску, вартістю 4 000 грн; холодильник «РНІLІРS», білого кольору, 1995 року випуску, вартістю 1 700 грн; кольоровий плазмовий телевізор марки «РНІLІРS», 2007 року випуску, вартістю 6 800 грн; пристрій домашній кінотеатр марки «РНІLІРS», 2007 року випуску, вартістю 3 500 грн; підставка під телевізор із ДСП зі скляними дверцятами, 2006 рік випуску, вартістю 500 грн; кольоровий телевізор марки «LG», 2004 року випуску, вартістю 1 000 грн; тостер «РНІLІРS», 1994 року випуску, вартістю 100 грн; праску «Еllеnbегg», 2007 року випуску, вартістю 100 грн; фен «РНІLІРS», 2007 року випуску, вартістю 100 грн; кухонний посуд, разом укількості 120 предметів на загальну суму 500 грн; телефонний апарат «Sопу», 2004 року випуску, вартістю 250 грн; швацьку машину марки «GАNОМЕ МUЕХСЕL», 2002 року випуску, вартістю 1 000 грн, зобов'язано ОСОБА_3 передати ці предмети ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 136 208 грн 75 коп. компенсацію різниці вартості поділеного майна.

У позові ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ОСОБА_5, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 18 серпня 1983 року. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 16 жовтня 20098 року шлюб між сторонами було розірвано.

Встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0894 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 була придбана під час шлюбу 15 березня 2001 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, укладеним мід ОСОБА_8 та ОСОБА_3, та оформлена на ім'я останнього згідно з державним актом від 20 листопада 2001 року.

При цьому, на державному акті на право приватної власності на землю від 20 листопада 2001 року серії НОМЕР_2, виданому ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0894 га по АДРЕСА_1 було зроблено відмітку про перехід права власності на частину цієї земельної ділянки до ОСОБА_4

На вказаній земельній ділянці сторони побудували житловий будинок. Згідно зі свідоцтвом про право власності на домоволодіння НОМЕР_3, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому 19 квітня 2002 року на ім'я ОСОБА_3, домоволодіння складається з одного житлового будинку літ. «А», загальною площею 507,0 кв. м, житловою площею 126,8 кв. м.

11 квітня 2002 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 нотаріально посвідчений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував їй земельну ділянку, площею 447 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та на яку їй 17 червня 2002 року було видано державний акт.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 17 червня 2002 року ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0447 га за вищевказаною адресою.

20 червня 2002 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4, яка діяла від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 нотаріально посвідчений договір дарування, за яким подарував ОСОБА_5 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Таким чином, з часу реєстрації виданого ОСОБА_4 державного акта земельна ділянка, площею 0,0894 га перестала існувати як об'єкт цивільних прав, а замість неї утворилося дві окремі земельні ділянки.

У відповідності до ч. 1 ст. 125 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши, що станом на 20 червня 2002 року (дату набуття ОСОБА_3 права власності на 1/3 частини житлового будинку) такого об'єкту права власності, як земельна ділянка, площею 0,0894 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1, не існувало, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_5 про визнання земельної ділянки спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки.

Участині вирішення питання про поділ майна подружжя судові рішення не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України уцій частині не переглядаються.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович