АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5102/16 Справа № 640/7083/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Божко В.В. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є клієнтом ПАТ «ВБР», де отримує щомісячно заробітну плату на рахунок, відкритий у ПАТ «ВБР» № НОМЕР_3. Даний рахунок був відкритий згідно угоди про розрахункове касове обслуговування щодо видачі заробітної плати з платіжних карток, яка була укладена між відповідачем та установою у якій він працює. 27 листопада 2014 року на рахунок позивача було перераховано заробітну плату в розмірі 9200,00 грн., однак тривалий час заробітна плата була не доступною. Крім того, позивач зазначив, що він є боржником цього ж банку за кредитним договором № IKAPNABG.33071.02 від 27 березня 2014 року, який оплачується позивачем регулярно з 01 по 10 число відповідного місяця платежами по 15441,00 грн. Частину загального платежу позивач погашає за рахунок заробітної плати. Проте, в грудні 2014 року він частково не зміг погасити заборгованість, оскільки його заробітна плата з 27 листопада 2014 року була заблокована відповідачем. ОСОБА_2 неодноразово звертався до банку для вирішення ситуації, однак відповіді на його звернення банком не надавалися. Лише 27 лютого 2015 року позивачу була виплачена заробітна плата без врахування затримки.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просив суд: визнати бездіяльність відповідальних осіб ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» у несвоєчасному зарахуванні на рахунок позивача грошових коштів та невиконанні розпорядження клієнта про зарахування суми заробітної плати в розмірі 9200,00 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № IKAPNAABG.33071.002 від 27 березня 2014 року - незаконною; визнати нарахування штрафних санкцій ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», що виникли внаслідок несвоєчасного зарахування на рахунок позивача грошових коштів та невиконання розпорядження про зарахування заробітної плати в розмірі 9200,00 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № IKAPNAABG.33071.002 від 27 березня 2014 року - незаконним; зобов'язати відповідача списати штрафні санкції, нараховані внаслідок несвоєчасного зарахування на рахунок позивача грошових коштів та невиконання розпорядження про зарахування суми заробітної плати розміром 9200,00 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № IKAPNAABG.33071.002 від 27 березня 2014 року.

Крім того, позивач також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних за період з 27 листопада 2014 року по 27 лютого 2015 року в сумі 69 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача пеню 28 % за період з 27 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року в сумі 493,50 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача пеню 39% за період з 06 лютого 2015 року по 27 лютого 2015 року в сумі 190,68 грн., а також, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено, з чим позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 квітня 2012 року ОСОБА_2 було підписано та надано до ПАТ «ВБР» Анкету-договір на оформлення платіжної картки, згідно якої позивач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, розміщених на інтернет-сторінці за адресою http://www.vbr-bank.com.ua. Відповідно до Анкети-договору на оформлення платіжної картки від 18 квітня 2012 року ПАТ «ВБР» відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок № НОМЕР_1 (платіжна картка НОМЕР_2)

27 листопада 2014 року на відкритий Позивачу картрахунок № НОМЕР_1 було перераховано 9208,64 грн. Відповідно до виписки по цьому рахунку, 27 листопада 2014 року вищезазначені кошти було зараховано на картковий рахунок ОСОБА_2 в повному обсязі. Але, 27 листопада 2014 року постановою Правління НБУ № 743 ПАТ «ВБР» було віднесено до категорії неплатоспроможних. В цей же день, на підставі постанови Правління НБУ № 743 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято Рішенням № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ ВБР», згідно якого з 28 листопада 2014 року розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

28 листопада 2014 року на офіційному сайті Фонду та на сайті ПАТ «ВБР» було розміщено оголошення про введення в Банку тимчасової адміністрації та зазначено, що про час та порядок виплат вкладникам ПАТ "ВБР" буде повідомлено додатково на офіційному сайті Фонду - www.fg.gov.ua, на сайті ПАТ "ВБР" - www.vbr-bank.com.ua/ua та у відділеннях даного банку.

31 січня 2015 року на офіційному сайті Фонду та на сайті ПАТ "ВБР" було розміщено оголошення про те, що з 02 лютого 2015 року починаються виплати коштів вкладникам за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки).

05 лютого 2015 року ОСОБА_2 отримав відшкодування ФГВФО в повному обсязі, а саме в розмірі 9237,85 грн., що відповідало розміру залишку коштів на його поточному рахунку. Але в позовній заяві позивач стверджує, що він отримав кошти лише 27 лютого 2015 року, однак, зазначене спростовується касовими документами.

Судом, також, встановлено, що 27 березня 2014 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» було укладено кредитний договір № IKAPNABG.33071.02, відповідно до якого відповідач надав позивачу строковий кредит у розмірі 714785,77 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,99 % та терміном користування кредитом до 26 березня 2021 року.

Згідно умов кредитного договору для погашення кредиту позивач мав щомісячно в період з 01 по 10 числа кожного місяця сплачувати по 15441,00 грн.

В грудні 2014 року ОСОБА_2 сплатив щомісячний платіж частково, а саме в розмірі 6241,00 грн.

Але ПАТ «ВБР» було визнано неплатоспроможним та з 28 листопада 2014 року в Банку було введено тимчасову адміністрацію. Залишок коштів, який обліковувався на картковому рахунку позивача, відповідно до визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедури, вважався вкладом і компенсувався Фондом в межах гарантованої суми. Виплати компенсацій Фонд розпочав з 02 лютого 2015 року, ОСОБА_2 звернувся за отриманням компенсації 05 лютого 2015 року.

Таким чином, позивач порушив умови кредитного договору № IKAPNABG.33071.02 від 27 березня 2014 року та допустив прострочку виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не доведено та належним чином не обґрунтовано обставини справи, а також не надано достовірних і допустимих доказів для задоволення висунутих позивачем вимог у відповідності до положень ст. 11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Посилання в апеляційній скарзі, на неправомірність оскаржуваного рішення в цілому повторюють фактичний виклад обставин справи, які були викладені позивачем в суді першої інстанції у вигляді обґрунтування позовної заяви та вже були предметом дослідження Київського районного суду м. Харкова при ухваленні оскаржуваного рішення, а отже додаткового правового аналізу не потребують, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не містять доказів щодо неправильного застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова