Справа № 587/2254/15-ц
Провадження № 2/587/74/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Сумський районний суд Сумської області

під головуванням судді Моісеєнко О.М,

при секретарі Землюк А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»

В особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

До ОСОБА_1

Про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що між ВАТ «ВіЕйБі» та ОСОБА_1 29 грудня 2007 року укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 50 тис. дол. США зі сплатою 14% річних, комісії в розмірі 0,07% від суми кредиту, з поверненням кредиту згідно встановленого графіку з кінцевим терміном 29 грудня 2023 року. 24 листопада 2008 року укладено додатковий договір, відповідно до якого плата за користування кредитними коштами встановлена в розмірі 16,5%. 18 травня 2010 змінена назва банку з Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк». В забезпечення виконання за кредитним договором 29 грудня 2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір, предметом іпотеки стала двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 87,95 кв.м. Узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки склала 297360 грн., що на момент укладання становило 58888 дол. США. Після реєстрації квартири в КП «СМБТІ» до іпотечного договору 11 березня 2008 року внесені відповідні змін. Крім того, внесені зміни про зміну розміру плати за користування грошовими коштами до 16,5%. Згідно п.4.1.5 іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо при настанні строку виконання зобовязання або його частини воно не буде виконане. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок зобовязання по кредитному договору, в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умовами договору; продажу від свого імені предмету іпотеки в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». У випадку набуття іпотекодержателем права звернення на предмет іпотеки іпотекодавець підписанням іпотечного договору підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю. Відповідач свої зобовязання за договором не виконав і станом на 21 серпня 2015 року заборгованість за кредитом склала 2092603 ,61 грн., з них: за кредитом - 45006,62 дол. США або 993456,24 грн.; відсотки за користування кредитом -41587,91 дол. США або 917993,14 грн.; комісія 11939,41 грн.; штраф 169214,82 грн. Просив винести рішення, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «ВіЕйБі» за кредитним договором від 29 грудня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності за ПАТ «ВАБ», визнати за позивачем право власності на вказану квартиру.

У подальшому доповнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача витрати по оцінці майна в сумі 800 грн., понесені позивачем.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача з позовними вимогами не погодився, подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив наступне. Виходячи з того, що позовна давність за позовними вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачена у один рік, просив застосувати строк позовної давності в цій частині позовних вимог позивача. Крім того, в силу положень ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», стягнення на вказану квартиру не може бути здійснене. У подальшому подав до суду додаткові заперечення проти позову з тих підстав, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки порядок звернення стягнення передбачений ст.ст.37,38 Закону України «Про іпотеку», що не передбачає виникнення права власності у іпотекодержателя на предмет іпотеки без дотримання визначеної законом процедури. Просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні письмові заперечення підтримав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 грудня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБіБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 50 тис. дол. США на термін до 29 грудня 2023 року зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами, сплатою щомісячно 176,75 грн. за обслуговування кредиту, що становить 0,07% від суми кредиту. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань передбачене укладання іпотечного договору на квартиру АДРЕСА_2. Відповідно до п. 2.7.6 договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у випадку невиконання позичальником зобовязань за договором та умов іпотечного договору. Відповідно до п.2.7.9 договору, банк має право звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому діючим законодавством та договором (а.с.7-14).

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором між ВАТ «ВіЕйБі» укладений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1. Вартість іпотечного майна визначена в сумі 297360 грн. або 58888 дол.США. Відповідно до п.6.2 договору іпотеки, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем своїх зобовязань в цілому або в частині, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. Розділом 7 договору іпотеки визначений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору. Іпотекодавець підписанням договору засвідчив, що він надає згоду на прийняття одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки відповідного до даного договору, кредитного договору та чинного законодавства (а.с.15-21).

Банк свої зобовязання за договором виконав і перерахував відповідачу 29 грудня 2007 року кошти в сумі 50 тис. дол. США (а.с.22).

11 березня 2008 року, 24 листопада 2008 року, 28 листопада 2008 року до кредитного та іпотечного договорів вносились зміни щодо зміни процентної ставки, даних про державну реєстрацію предмета іпотеки, тощо (а.с.23-25). Сторонами був погоджений та підписаний графік погашення кредиту (а.с.26-28). Позичальник був повідомлений про сукупну вартість кредиту (а.с.32-37).

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі не виконав, перестав сплачувати кредитні кошти і станом на 21 серпня 2015 року за договором утворилась заборгованість в загальній сумі 2092603,61 грн. В тому числі: по кредиту 45006,62 дол. США, по відсотках 41587,91 дол. США, комісії 11939,41 грн., штраф 169214,82 грн. (а.с.29-31,121-123).

Заочним рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 березня 2014 року з відповідача за позовом позивача стягнута існуюча на той час заборгованість за даним договором в сумі 577646,35 грн. (а.с.66).

20 березня 2015 року на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №63 почато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», призначена уповноважена особа Фонду (а.с.42-43, 151-153).

8 грудня 2015 року на замовлення позивача складений звіт про незалежну оцінку нерухомого майна предмета іпотеки, вартість якого за висновком оцінювача станом на 2 грудня 2015 року склала 681500 грн. Вартість роботи по оцінці становить 800 грн., які сплачені позивачем (а.с.70-106).

При вирішенні спору суд виходить з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позичальник належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість і позичальник має право на дострокове стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Укладеними між сторонами кредитним та іпотечними договорами сторони погодили між собою, що процедура звернення стягнення у такому випадку повинна відповідати умовам договору та ст.ст.37-39 Закону України «Про іпотеку», що відображено у розділі 7 іпотечного договору. Зокрема, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя можливе на підставі укладеного між позичальником та банком договору (наявність згоди іпотекодавця) чи відповідне застереження у договорі. Позивачем не надано доказів, що іпотекодавець погодився на позасудовий порядок врегулювання питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надав таку згоду під час судового розгляду. Крім того, нотаріусом не вчинявся виконавчий напис з цього приводу.

За наведених обставин заявлена позивачем вимога без дотримання процедури її здійснення, яка для суду також є обовязковою, оскільки суд не перебирає на себе невластиві повноваження, є неналежним способом захисту свого порушеного права та задоволенню не підлягає.

Правова позиція в частині набуття права власності за рішенням суду висловлена у Постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року по справі № 6-1851цс15.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213,215,218 ЦПК України, ст.ст.16 ЦК України, ст.ст.33,37 Закону України «Про іпотеку», суд

Вирішив:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Моісеєнко