АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3305/14-ц Номер провадження 22-ц/786/3255/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 червня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання договору укладеним та дійсним,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання укладеним та дійсним договору позики від 05.06.2001 року, відповідно до якого він передав відповідачу 18338 грн. для придбання квартири АДРЕСА_1 на строк до 05.06.2003 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 12 червня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Визнано дійсним договір позики, укладений 05.06.2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 18338 грн. зі строком користування до 05.06.2003 року.

На вказане рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка не приймала участі у справі, але вважає, що вказаним рішенням суд вирішив питання про її права та обовязки. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що у даному випадку договір позики укладений в письмовій формі, а тому він не може бути визнаний дійсним за ч. 2 ст. 218 ЦК України.

Звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільного права, як визнання договору укладеним.

Зазначає, що відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також для договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Суд, ухвалюючи рішення, залишив поза увагою ту обставину, що вона, перебуваючи в шлюбі з відповідачем з 12.03.1999 року по 17.05.2011 рік, не надавала ніякої згоди на укладення оспорюваного договору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як убачається з письмової розписки від 05.06.2001 року ОСОБА_4 одержав від ОСОБА_6 гроші сумі 18 338 грн. на купівлю квартири №11, яка знаходиться за адресою по вул. Шевченка 25/9, в м. Кременчуці строком до 05.06.2003 року. /а.с.7/

Зобовязання відповідачем виконано в повному обсязі, що підтверджується розпискою від 31.07.2013 року про повернення позичених коштів. /а.с. 8/

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи дійсним договір позики, районний суд виходив з того, що договір позики від 05.06.2001 року укладений з додержанням вимог ч.ч.1-6 ст.203, ст.638 ЦК України .

Колегія суддів з такими висновками районного суду не погоджується, вважає їх помилковими, прийнятими з порушеннями норм матеріального і процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч.1 п.3 ст. 208 ЦПК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму , що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу .

Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року №9, у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Враховуючи викладені норми та розяснення, а також ту обставину, що спірний правочин укладений у письмовій формі, а не в усній, та його умови виконанні сторонами, положення ч.2 ст.218 ЦК України не можуть бути застосовані.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13).

При вирішення позову ОСОБА_4 місцевий суд у порушення вимог ст. ст.212-214 ЦПК України не звернув уваги на те, що позивач, звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання укладеним та дійсним договору позики, не вказав, у чому ж полягає порушення та якого саме права, а районний суд неповно зясував обставини, що мають значення у даній справі та невірно застосував норми матеріального і процесуального права.

Також суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину, що ОСОБА_4, отримуючи позику в період шлюбу з ОСОБА_2, мав дотриматися вимог ч.3 ст.65 СК України щодо письмової згоди дружини на укладення вказаного договору, а тому остання мала бути залучена до участі у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спір між сторонами з приводу позики грошей відсутній, обраний спосіб захисту не відповідає передбаченим статтями 15,16 ЦК України способам захисту цивільних прав та інтересів, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 червня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання договору укладеним та дійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді /підписи/ ОСОБА_7

ОСОБА_8

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1