У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С. П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні власністю, зобов'язання дотримуватися правил добросусідства та визнання частково недійсною інформації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні 45/100 частинами домоволодіння, належними до будівлі комунікаціями, земельною ділянкою, зобов'язання дотримуватися правил добросусідства, визнання частково недійсною інформації, внесеної до акту про пожежу від 24 серпня 2010 року.

В обгрунтування позову посилалася на те, що вона є спадкоємцем ОСОБА_9 та отримала у порядку спадкування 45/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1135 кв.м. та складається з житлового будинку літ. А-1 та господарських будівель та споруд. Інша частина домоволодіння належить відповідачам, які чинять їй перешкоди у розпорядженні та користуванні цим домоволодінням.

Крім цього 24 серпня 2010 року у домоволодінні сталася пожежа, яка на думку ОСОБА_4 виникла з вини відповідачів.

Вважає інформацію в акті, яким зафіксовано пожежу, недостовірною.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні власністю, а саме 45/100 частинами домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належними до будівлі комунікаціями (водопровід, інші комунікації), земельною ділянкою, що необхідна для обслуговування вказаної частини домоволодіння.

В решті вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій із дотриманням вимог статей ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи із норм ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ст. 103 ЗК України частково задовольнили позовні вимоги про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу у користуванні її власністю.

Колегія суддів погоджується з висновками судів в частині відсутності правових підстав для задоволення позову в решті вимог з огляду на його недоведеність та необґрунтованість.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

При цьому колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення заяву ОСОБА_4 про відкликання її касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 330, 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_4 про відкликання касаційної скарги залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О. В. Закропивний

С.П. Штелик