Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Бойко О.Ю. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 335/4183/16
03 листопада 2016 року Справа № 22ц/778/4018/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Бєлка В.Ю., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.07.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини в звязку з доглядом за малолітньою дитиною, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та грошових коштів на її утримання стверджуючи на тому, що після припинення сімейних стосунків між нею та відповідачем не вирішено питання щодо місця проживання сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, й, окрім того, батько дитини не виконує свої батьківські зобовязання по утриманню сина та не надає їй допомогу в звязку з доглядом за малолітньою дитиною, яка має фізичні вади. Тому просила визначити місце проживання сина з нею, стягнути на її користь аліменти в розмірі 1500 грн. та грошове утримання в сумі 600 грн., щомісячно.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.07.2016 року позов задоволено частково. Суд визначив місце проживання сина ОСОБА_5 разом з позивачем, присудив на користь заявника аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), а вимоги про стягнення утримання відхилив.

У скарзі позивач покликав скасувати оскаржуване рішення у справі в частині відмови у присудженні утримання дружині.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду і ухвалює нове рішення, у зв'язку з неправильним з'ясування судом норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення на утримання дружини, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач зобовязаний надавати допомогу на дитину лише до досягнення дитиною трирічного віку.

Втім, погодитись з висновками суду в цій частині рішення не можна, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

З матеріалів справи видно, що сторони перебували у шлюбі до 25.04.2016 року.

У шлюбі, 16.07.2012 року у них народилась дитина син ОСОБА_5.

Натепер сторони мешкають окремо.

Згідно з ч.3 ст.84 цього Кодексу дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Із зазначеної частини статті слідує, що право на утримання виникає у випадку, якщо внаслідок особливостей свого розвитку дитина має фізичні або психічні вади, що зумовлюють необхідність особливого догляду за нею, регулярних медичних оглядів, лікувальних курсів, неможливість відвідування звичайних дитячих закладів тощо.

Отже, доказування має ґрунтуватися як на медичних діагнозах так і на висновках лікарів щодо цього питання.

Із довідки ЛКК № 26 Центру первинної медико-санітарної допомоги від 14.01.2016 року убачається, що ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку з 28.06.2016 року з діагнозом J45 (селективний дефіцій) та потребує домашнього догляду до 13.01.2017 року ( а.с.5,6,28,64 ).

На час розгляду справи, заявник знаходився у відпустці по догляду за дитиною, яка потребувала домашнього нагляду (а.с.3,65).

З наведеного вбачається, що внаслідок наявних захворювань дитина перебуває на диспансерному обліку і потребує догляду в домашніх умовах.

Як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, гарантовано, що у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків.

Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В такому разі, суд першої інстанції не правильно встановив характер правовідносин сторін у справі і дійшов не обґрунтованого висновку, що позивач не має права на утримання як дружина, що здійснює догляд за дитиною, яка має вади фізичного розвитку, що підтверджено належними доказами висновками ЛКК.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує наступне.

Відповідач працездатний, він зайнятий роботою, його заробіток у березні 2016 року становив 2882 грн. 14 коп., а у квітні місяці 3736 грн. 50 коп. (середньомісячна 3 309 грн. 32 коп.)(а.с.38).

Окрім того, батько дитини має аліментні обовязки щодо утримання доньки у розмірі 1/6 частки доходів.

Отже натепер, відповідач має сплачувати аліменти за рішеннями суду у розмірі 1/2 частки всіх доходів, що становить 1654 грн. 70 коп. його заробітку.

Прожитковий мінімум на працюючу особу, на час розгляду справи, встановлений у розмірі 1399 грн..

З огляду на викладене та з урахуванням майнового стану батька дитини, на користь заявника може бути присуджені утримання у розмірі 200 грн..

Як підсумок рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог у цій частині.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.07.2016 року у цій справі в частині відмови у задоволені вимог про стягнення утримання скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Вимоги про стягнення утримання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання ОСОБА_1, щомісячно по 200 грн., починаючи з 12 квітня 2016 року й до досягнення дитиною шести років.

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: