Справа № 200/4207/14-ц
Провадження №2/200/42/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого-судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в інтересах Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1, реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛЯРИС.», про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Дніпропетровська місцева прокуратура №2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що проведеною прокуратурою Дніпропетровської області перевіркою встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 у справі № №38/5005/11447/2012 про визнання банкрутом КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради затверджено мирову угоду укладену 18.07.2013 між комунальним підприємством «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради та ТОВ «СОЛЯРИС.». Цією ж ухвалою провадження у справі про банкрутство припинено.

Відповідно до п. 3.1.9. зазначеної мирової угоди, Боржник зобов'язується задовольнити включені до реєстру вимоги кредитора ТОВ «СОЛЯРИС.» на загальну суму 66118432,83 грн. шляхом передачі як відступного у власність кредитору об'єктів нерухомого майна, включених до ліквідаційної маси, зокрема на другому поверсі житлового будинку літ. «А-2» нежитлове приміщення №15, загальною площею 145,5 кв.м, яке складається з позицій 1-13, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 4.

В подальшому, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 у справі №38/5005/11447/2012 про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради, мирову угоду від 18.07.2013, затверджену ухвалою господарського суду від 24.07.2013, визнано недійсною.

Крім того, за результатами розгляду апеляційної скарги заступника прокурора Дніпропетровської області, Дніпропетровським апеляційним господарським судом постановою від 23.10.2013 року припинено провадження у справі № 38/5005/11447/2012 про банкрутство КП "Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради.

Незважаючи на те, що мирова угода укладена 18.07.2013 та затверджена ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 р. по справі №38/5005/11447/2012 визнана недійсною, обєкт нерухомості в житловому будинку літ. «А-2» нежитлове приміщення №15, загальною площею 145,5 кв.м, яке складається з позицій 1-13, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 4, вибули з комунальної власності м. Дніпропетровська.

Вказане нерухоме майно по вул. Артема, 4 до затвердження мирової угоди належало територіальній громаді м. Дніпропетровська. На підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 1404 від 13.11.2012 на баланс КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради передані нежитлове приміщення у будинку 4 по вул. Артема у м. Дніпропетровську.

Після затвердження господарським судом мирової угоди, ТОВ «СОЛЯРИС.» 26.07.2013 зареєстрував право власності на нерухоме майно у Державному реєстрі прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 1849397).

30.07.2013 між ТОВ «СОЛЯРИС.» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого відповідно до п 1.2 виступило нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 4 в житловому будинку літ. «А-2» нежитлове приміщення №15, загальною площею 145,5 кв.м.

Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №5701. Відповідно до п.1.1. договору продавець передав у власність покупцю вищевказане нерухоме майно.

Право власності ОСОБА_2 на спірне приміщення зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.07.2013 за № 7043989.

Позивач посилається на те, що вищевказане нерухоме майно вибуло з комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська поза волею власника, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.1.1. Статуту комунального підприємства "Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 28.03.2012 року №38/22, дане підприємство є комунальним унітарним комерційним підприємством.

Згідно до п.п.3.1. Статуту даного підприємства - майно підприємства знаходиться у комунальній власності і закріплюється за підприємством на праві господарського відання, що відповідає положенням ч.3 ст. 78 Господарського кодексу України.

Відповідно до п.3.7. Статуту - відчуження нерухомого майна, яке є комунальною власністю територіальної громади міста, здійснюється за рішенням власника, за ініціативою та погодженням з органом, до сфери управління якого входить підприємство, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Дніпропетровською міською радою питання відчуження обєктів комунальної власності на користь ТОВ "СОЛЯРИС.", в тому числі шляхом укладання мирової угоди, не вирішувалось, на місцевому референдумі не розглядалось, на засіданні міської ради відповідні рішення міської ради не приймались.

Таким чином, КП "Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради уклало мирову угоду щодо передачі права власності на нерухоме майно, що належало територіальній громаді міста, без одержання встановленого чинним законодавством України способом дозволу, а отже майно вибуло з комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська поза волею власника.

З огляду на викладене, вказані об'єкти нерухомості незаконно вибули з комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська у зв'язку з прийняттям господарським судом неправомірної ухвали про затвердження мирової угоди, яка в подальшому в судовому порядку була визнана недійсною.

Позивач зазначає, що у разі придбання майна у особи, яка не мала права його відчужувати, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація), що і є належним способом захисту порушеного права у даному випадку.

Посилаючись на зазначене, позивач просив визнати право комунальною власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нерухоме майно в житловому будинку літ. «А-2» нежитлове приміщення №15, загальною площею 145,5 кв.м., яке складається з позицій 1-13, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 4, зобовязати реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати за територіальною громадою міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради право власності на вказане нерухоме майно та витребувати його від ОСОБА_2 на користь територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради.

В судовому засіданні прокурор, представник Дніпропетровської міської ради позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем який набув право власності на спірне майно відповідно до ст. 330 ЦК України у звязку з відсутністю підстав визначених ст. 388 ЦК України для витребування у неї спірного майна.

В судове засідання представник реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судове засідання представник ТОВ «СОЛЯРИС.» не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 1404 від 13.11.2012 з балансу комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради на баланс комунального підприємства «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради передано обєкт права комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради - нежитлове приміщення вул. Артема, 4, літ. А-2 площею 145,5 кв.м.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2013 у справі № 38/5005/11447/2012 за заявою приватного підприємства «Інфоспектр» до боржника комунального підприємства «Спеціалізоване ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради про визнання банкрутом комунальне підприємство «Спеціалізоване ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором комунального підприємства «Спеціалізоване ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4, припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, повноваження власника (власників) майна банкрута покладено на ліквідатора.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 у справі № 38/5005/11447/2012 затверджено мирову угоду від 18.07.2013 укладену між Боржником - Комунальним підприємством «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради та кредиторами боржника в особі голови комітету кредиторів ТОВ «СОЛЯРИС.» відповідно до п. 3.1.9 якої боржник зобовязується задовольнити включені до реєстру вимоги кредитора ТОВ «СОЛЯРИС.» на загальну суму 66 118 432,83 грн. шляхом передачі як відступного у власність кредитору обєктів нерухомого майна, включених до ліквідаційної маси, зокрема нежитлове приміщення вул. Артема, 4, літ. А-2 площею 145,5 кв.м.

За п. 3.2.4. зазначеної мирової угоди Комунальне підприємство «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради передало у власність ТОВ «СОЛЯРИС.», а ТОВ «СОЛЯРИС.» прийняв у власність зазначене майно.

30.07.2013 між ТОВ «СОЛЯРИС.» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за яким ТОВ «СОЛЯРИС.» передало у власність ОСОБА_2 зазначене майно.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 у справі № 38/5005/11447/2012 визнано недійсною мирову угоду укладену 18.07.2013 між КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради та ТОВ «СОЛЯРИС.» затверджену ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 у справі №38/5005/11447/2012.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Частиною 5 статті 12 ЦК України визначено, що якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З аналізу вищезазначених норм вбачається наявність виключного переліку підстав для витребування власником майна від добросовісного набувача. Відсутність же зазначених підстав позбавляє права власника на витребування майна від добросовісного набувача наслідком чого слугує набуття права власності на майно добросовісним набувачем.

Добросовісним набувачем є особа, що набула безвідплатно або придбала за відплатним договором майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.

Відповідно до п. 24 постанов пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» (далі Пленум) під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

У п. 25 Пленуму зазначено, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

У п. 26 Пленуму зазначено, що Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Спірне майно 30.07.2013 було придбане ОСОБА_2 за відплатним договором купівлі-продажу у ТОВ «СОЛЯРИС.», яке на момент укладення договору купівлі-продажу належало ТОВ «СОЛЯРИС.» на підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 у справі № 38/5005/11447/2012 та право власності на яке було зареєстровано за ТОВ «СОЛЯРИ.» у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 28.07.2013, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 1871469, з чого вбачається, що ОСОБА_2 не знала і не могла знати, що ТОВ «СОЛЯРИС.» не мало права відчужувати спірне майно, оскільки у ОСОБА_2 були усі законні підстави вважати, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірне майно перебуває у праві власності ТОВ «СОЛЯРИС.» на законних підставах, а отже ОСОБА_2 є добросовісним набувачем. Доказів на спростування зазначеного позивачем надано не було.

Однією з самостійних підстав для виникнення у власника права на витребування майна від добросовісного набувача за відплатним договором є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 1404 від 13.11.2012 спірне майно було передано на баланс комунального підприємства «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до п.п. 1.1. Статуту комунального підприємства «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 28.03.2012 № 38/22 (далі Статут), КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством.

Відповідно до п.п. 3.1. Статуту майно комунального підприємства знаходиться у комунальній власності і закріплюється за підприємством на праві господарського відання.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 ГК України майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

З вищевикладеного вбачається що рішенням Дніпропетровської міської ради № 1404 від 13.11.2012 спірне майно було передано у володіння КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2013 у справі № 38/5005/11447/2012 комунальне підприємство «Спеціалізоване ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором комунального підприємства «Спеціалізоване ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4, припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, повноваження власника (власників) майна банкрута покладено на ліквідатора.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції від 04.11.2012, ліквідатор з дня свого призначення виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи банкрута.

З вищевикладеного вбачається, що з дня призначення ліквідатора він уповноважений діяти від імені та виражати волю юридичної особи - банкрута.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 у справі № 38/5005/11447/2012 затверджено мирову угоду від 18.07.2013 укладену між Боржником - Комунальним підприємством «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради та кредиторами боржника в особі голови комітету кредиторів ТОВ «СОЛЯРИС.» відповідно до п. 3.1.9 якої боржник зобовязується задовольнити включені до реєстру вимоги кредитора ТОВ «СОЛЯРИС.» на загальну суму 66 118 432,83 грн. шляхом передачі як відступного у власність кредитору обєктів нерухомого майна, включених до ліквідаційної маси, зокрема спірне майно.

За п. 3.2.4. зазначеної мирової угоди Комунальне підприємство «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради передало у власність ТОВ «СОЛЯРИС.», а ТОВ «СОЛЯРИС.» прийняв у власність спірне майно.

Рішення про укладення мирової угоди від імені кредиторів прийнято комітетом кредиторів одноголосно, від імені боржника рішення про укладення мирової угоди прийнято ліквідатором, як особою, яка виконує повноваження органів управління та керівника боржника.

Від імені кредиторів мирова угода підписана директором ТОВ «СОЛЯРИС.», який є головою комітету кредиторів, від імені боржника мирова угода підписана ліквідатором.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції від 04.11.2012, під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою сторін.

Рішення про укладення мирової угоди приймається від імені боржника керівником боржника чи арбітражним керуючим (керуючим санацією, ліквідатором), які виконують повноваження органів управління та керівника боржника і підписують її.

З вищевикладеного вбачається, що спірне майно вибуло з володіння комунального підприємства «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради під час укладення мирової угоди від 18.07.2013 з ТОВ «СОЛЯРИС.» при наявності на те волі комунального підприємства «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради. Тобто у даному випадку майно вибуло з володіння особи, якій власник передав майно у володіння, при наявності на те її волі.

Судом також встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2013 у справі № 38/5005/11447/2012 на 24.07.2013 призначено судове засідання з розгляду мирової угоди від 18.07.2013 укладеної між Боржником - Комунальним підприємством «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради та кредиторами боржника в особі голови комітету кредиторів ТОВ «СОЛЯРИС.», за якою спірне майно було в подальшому передано у власність ТОВ «СОЛЯРИС.», явку представників комітету кредиторів та ліквідатора, а також представника Дніпропетровської міської ради міської ради, визнано обовязковою. При цьому суд дійшов висновку про доцільність участі у судовому засіданні з розгляду мирової угоди представника Дніпропетровської міської ради з метою зясування думки органу місцевого самоврядування, що уповноважений територіальною громадою міста Дніпропетровська управляти комунальним майном, щодо її умов та укладення, у тому числі з урахуванням положень ст. 39 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 у справі № 38/5005/11447/2012, якою затверджено вищезазначену мирову угоду від 18.07.2013, у судовому засіданні 24.07.2013 представник Дніпропетровської міської ради повідомила, що мирову угоду Дніпропетровською міською радою отримано 18.07.2013 за вх. № 12/3150, зі змістом мирової угоди і її умовами Дніпропетровська міська рада ознайомлена, проти її укладення не заперечує. Також вона поінформувала, що заяву про намір задовольнити усі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів, у порядку та на умовах, передбачених статтею 31 чинного Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», на адресу ліквідатора, комітету кредиторів та господарського суду Дніпропетровська міська рада не надсилала, проти затвердження мирової угоди не заперечує. Судом було прийнято до уваги пояснення представника Дніпропетровської міської ради у судовому засіданні, який погоджується з умовами мирової угоди та не заперечує проти її затвердження.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Оскільки представником Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні 24.07.2013 у справі № 38/5005/11447/2012 було зазначено, що Дніпропетровська міська рада не заперечує проти укладення вищезазначеної мирової угоди від 18.07.2013 за якою спірне майно вибуло із комунальної власності, то є усі законні підстави вважати, що майно вибуло з комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська при наявності на те волі власника спірного майна.

Оскільки ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна, яке вона придбала за відплатним договором у ТОВ «СОЛЯРИС.», а спірне майно не було загублено або викрадено у комунального підприємства «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради, якому Дніпропетровська міська рада передала спірне майно у володіння рішенням № 1404 від 13.11.2012, а також у звязку з тим, що спірне майно вибуло з володіння КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради саме при наявності на те волі самого комунального підприємства шляхом укладення мирової угоди з ТОВ «СОЛЯРИС.», то у позивача відсутні підстави визначені ст. 388 ЦК України які б надавали йому право витребувати спірне майно від ОСОБА_2 у звязку з чим позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Так як ОСОБА_2 набула право власності на спірне майно на підставі ст. 330 ЦК України, оскільки спірне майно не може бути витребувано у неї у звязку з відсутністю на те визначених ст. 388 ЦК України підстав, то позовні вимоги щодо визнання права комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на спірне майно також не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги про зобовязання реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати за територіальною громадою міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради право власності на спірне майно є похідними від позовних вимог про визнання права власності то вони також не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 330, 388 ЦК України, ст. 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в інтересах Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1, реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛЯРИС.», про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене на протязі десяти днів з дня його винесення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва