У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток кожного з подружжя, розподіл майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання удаваним договору дарування майна, визнання майна спільною власністю і його розподіл,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що після розірвання шлюбу у 2014 році вона та відповідач не досягли згоди щодо поділу спільного майна, а саме будівлі гаража, земельної ділянки для ведення садівництва та легкового автомобіля VOLKSVAGEN CADDY.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила визнати за кожним з подружжя по Ѕ частині вищезазначеного майна та розподілити дане майно в натурі шляхом залишення у власності позивача будівлю гаража і земельну ділянки для ведення садівництва, у власності відповідача - автомобіля VOLKSVAGEN CADDY із стягненням компенсації вартості частки на її користь в сумі 79064 грн 00 коп.

В подальшому, позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила визнати спільною сумісною власністю подружжя будівлю гаража та легковий автомобіль VOLKSVAGEN CADDY, визначити кожному з подружжя по 1/2 частини будівлі гаража та автомобіля VOLKSVAGEN CADDY; стягнути з відповідача компенсацію за належну їй 1/2 частину гаража в сумі 27747 грн 50 коп. та автомобіля VOLKSVAGEN CADDY в сумі 73553 грн 96 коп., припинити її право власності на гараж та автомобіль VOLKSVAGEN CADDY після сплати відповідачем компенсації.

У березні 2015 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання удаваним договору дарування квартири та визнання вищезгаданої квартири спільною сумісною власністю і визначення по 1/2 частини квартири кожному із співвласників.

Позовні вимоги мотивував тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було фактично укладено договір купівлі-продажу квартири, яка придбавалась за спільні кошти подружжя, а тому квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Про оформлення його колишньою дружиною замість договору купівлі-продажу договору дарування квартири йому стало відомо лише після подання останньою позову про поділ майна.

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 28 січня 2016 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 гараж, що розташований в гаражному товаристві АДРЕСА_1, зареєстрований 13 жовтня 2008 року на ім'я ОСОБА_3 Сокирянською філією Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу ВКТ № 836707 від 24.09.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Твердушкіним Р.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 2186, та легковий вантажопасажирський автомобіль марки VOLKSVAGEN CADDY, 2005 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину гаража, що розташований в АДРЕСА_1, зареєстрований 13.10.2008року на ім'я ОСОБА_3 Сокирянською філією Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу ВКТ № 836707 від 24.09.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Твердушкіним Р.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 2186, в сумі 27747 грн 50 коп. за рахунок коштів, внесених ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на р/р 0089, одержувач Територіальне управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, код одержувача 26311401, банк одержувача ГУДКСУ у Чернівецькій області, МФО 856135, згідно квитанції № 31 від 20.01.2016р.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину легкового вантажопасажирського автомобіля марки VOLKSVAGEN CADDY, 2005 року випуску, зареєстрований 02.08.2011року на ім'я ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1, в сумі 73553 грн 96 коп. за рахунок коштів, внесених ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на р/р 0089, одержувач Територіальне управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, код одержувача 26311401, банк одержувача ГУДКСУ у Чернівецькій області, МФО 856135, згідно квитанції № 117 від 22.01.2016р.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на гараж, що розташований в гаражному товаристві АДРЕСА_2, зареєстрований 13.10.2008 року на ім'я ОСОБА_3 Сокирянською філією Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу ВКТ № 836707 від 24.09.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Твердушкіним Р.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 2186, та на легковий вантажопасажирський автомобіль марки VOLKSVAGEN CADDY, 2005 року випуску, зареєстрований 02.08.2011року на ім'я ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1.

Припинено спільну сумісну власність ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на гараж, що розташований в АДРЕСА_1, зареєстрований 13.10.2008року на ім'я ОСОБА_3 Сокирянською філією Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу ВКТ № 836707 від 24.09.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Твердушкіним Р.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 2186, та на легковий вантажопасажирський автомобіль марки VOLKSVAGEN CADDY, 2005року випуску, зареєстрований 02.08.2011року на ім'я ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Повернуто ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 кошти в сумі 73554 грн 00 коп., внесені ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на р/р 0089, одержувач Територіальне управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, код одержувача 26311401, банк одержувача ГУДКСУ у Чернівецькій області, МФО 856135, згідно квитанції № 38 від 20.01.2016р.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 07 червня 2016 року рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 28 січня 2016 року в частині відмови у задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 скасовано.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_3, укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений 18 серпня 2004 року державним нотаріусом Новодністровської державної нотаріальної контори.

Визнано квартиру АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_5

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, скаржниця просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи первісний позов суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що сторони дійшли згоди щодо оцінки спірного майна та позивачка погодилась на присудження їй грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково зустрічний позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що укладений сторонами договір був удаваним, оскільки фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири. Відповідно квартира була придбана під час шлюбу і майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя згідно ч. 1 ст. 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а їх частки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, законом або шлюбним договором.

Згідно ч. ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1, 2 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання укладеним під договором дарування - договору купівлі-продажу, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_4 подарувала квартиру ОСОБА_2 не безоплатно, а за плату, що суперечить правовій природі договору дарування згідно зі ст. 717 ЦК України та, як правильно зазначив суд, вказує на удаваність такого правочину, адже має місце приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу, який сторони угоди насправді вчинили.

Такий висновок суду апеляційної інстанції є правильним, законним та обґрунтованим, оскільки узгоджується із наявними у справі доказами та ґрунтується на нормах матеріального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток кожного з подружжя, розподіл майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання удаваним договору дарування майна, визнання майна спільною власністю і його розподіл, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович