АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2415/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1795/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 24 (1) Доповідач Митрофанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Маслова К.В.,

за участю: позивача приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2,

представника відповідача КПТМ «Криворіжтепломережа» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2016 року у справі за позовом Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про визнання договору недійсним, визнання права на укладення договору за тарифами «для населення», стягнення надлишково сплаченої суми, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської областіОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») про визнання договору недійсним, визнання права на укладення договору за тарифами «для населення», стягнення надлишково сплаченої суми.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 01 жовтня 2011 року між нею та відповідачем було укладено договір № 3344 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари до нежилого приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Косіора, 57.

Вона підписала договір та додатки до нього, не маючи уяви про істотні умови договору відносно комунальних послуг, що породжують права і обовязки для сторін. З метою одержати інформацію про структуру ціни/тарифу при сплаті за теплопостачання, 25.08.2015 року вона звернулася до відповідача з проханням надати відповідну інформацію. Відповідач на даний запит не надав ніякої відповіді та 21.12.2015 року вона знов звернулася до відповідача з листом про невідповідність укладеного договору Типовому договору. Також в даному листі вона навела норми права, відповідно до яких відноситься до категорії платників за спожиту теплову енергію «населення» та просила укласти договір відповідно до вимог закону. На що КПТМ «Криворіжтепломережа» назвав вищевказаний договір таким, що відповідає вимогам закону, при цьому в листі була викладена недостовірна інформація про зміст Порядку формування тарифів на теплову енергію. В листі вказано, що згідно порядку тарифи на послуги з централізованого опалення формуються для трьох категорій споживачів населення, бюджетних установ, інших споживачів. В порядку ж вказано «Цей порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для субєктів природних монополій та субєктів господарювання на суміжних ринках, які здійснюють або мають намір здійснювати господарську діяльність з виробництва теплової енергії транспортування її магістральними і місцевими тепловими мережами та постачання теплової енергії на підставі відповідних ліцензій». Поняття категорій споживачів цей документ не встановлює.

Просила суд визнати недійсним Договір № 3344, укладений між нею і КПТМ «Криворіжтепломережа». Стягнути з КПТМ «Криворіжтепломережа» надлишково сплачену суму збитків в подвійному розмірі 57006,10 грн. та визнати за нею право на укладення договору на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари за тарифами для населення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про визнання договору недійсним, визнання права на укладення договору за тарифами «для населення», стягнення надлишково сплаченої суми відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог та стягнення судового збору.

Вважає, що судом не розглянуто питання щодо невідповідності укладеного з відповідачем договору формі, яка встановлена Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

На думку позивача, судом не надано оцінки тому, що відповідач ввів її в оману, як споживача, не зазначивши в договорі, яким саме субєктом вона є за договором: господарювання державного сектору економіки, чи іншого сектора господарювання.

Також на думку позивача, хибною є позиція суду щодо вірності тарифів, які до неї застосовує відповідач, оскільки нормативні документи встановлюють тарифи відносно не обєктів, а субєктів правовідносин, а саме для державних установ, для населення та інших споживачів. Суд не звернув увагу на те, що сама форма типового договору передбачає укладення договору як відносно житлових приміщень, так і відносно нежитлових.

Крім того, зазначає, що судом не розглянуто ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення», відповідно до якої, до зайнятого населення належать в тому числі особи, які забезпечують себе роботою самостійно, а само зайнята особа це платник податку, який провадить незалежну професійну діяльність, до якої відноситься діяльність приватних нотаріусів.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з вимогами ст.ст. 202 ч. 1, 203 ч. 1-5, 215 ч. 1 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу. Відповідно до ст. 207 ч.2 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), споживач фізична особа чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За змістом ч. 3 ст. 20 даного Закону, споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтями 67, 162 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг (п. 3 ч. 1 ст.26 Закону).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та КПТМ «Криворіжтепломережа» було укладено договір № 3344 про надання послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари та додатки до нього (таблиця № 1 та № 2, акти меж розподілу) (а.с. 14-16), який є чинним.

Згідно додатку до вказаного Договору, орієнтовна кількість теплової енергії за договором: 0,0057*1938= 11,04 Гкал/рік, 11,04*954-048= 10532,69 грн./рік з ПДВ; 0,0015*12*30/2,4*11=2,48 Гкал/рік; 2,48*954-048=2366,04 грн./рік з ПДВ (а.с. 15 зворот).

Пунктом п. 15 Договору передбачено, що «Споживач» оплачує вартість спожитої теплової енергії, холодної води, що йде на підігрів, і стоків згідно тарифів, затверджених Національною комісією регулювання електроенергетики України. Зазначені тарифи можуть змінюватися відповідно до законодавства України, про що періодично сповіщає друк, радіо, телебачення. У разі зміни тарифів на послуги теплопостачання, «Постачальник» має право застосувати нові тарифи без додаткового погодження зі «Споживачем».

31 липня 2014 року між ОСОБА_2 та КПТМ «Криворіжтепломережа» було укладено додаткову угоду до Договору № 3344 від 01.10.2011 року, якою визначено реквізити банківської установи, на які з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року необхідно сплачувати усі розрахунки за спожиту теплову енергію та заборгованість за минулий період (а.с. 96). Інші умови договору залишились незмінними.

Також, 31 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та КПТМ «Криворіжтепломережа» було укладено додаткову угоду до Договору № 3344 від 01.10.2011 року, відповідно до якої, з 01.12.2014 року, згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.11.2014 року № 489, тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів складає: 1296,15 грн. за 1 Гкал (без ПДВ), 1555,38 грн. за 1 Гкал (з ПДВ) (а.с. 97). Інші умови договору залишились незмінними.

17 березня 2015 року між ОСОБА_2 та КПТМ «Криворіжтепломережа» було укладено додаткову угоду до Договору № 3344 від 01.10.2011 року, згідно якої, з 01.03.2015 року, згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.02.2015 року № 410, тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) складає: 1863,11 грн. за 1 Гкал (без ПДВ), 2235,732 грн. за 1 Гкал (з ПДВ) (а.с. 98). Інші умови договору залишились незмінними.

Відповідно до п. 70 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869, формування тарифів на послуги з централізованого постачання гарячої води підприємствами здійснюється відповідно до річних планів надання таких послуг, економічно обґрунтованих планових витрат, визначених на підставі державних нормативів (норм) витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, ставок податків і зборів (обовязкових платежів) та цін у плановому періоді. Тариф на послуги з централізованого постачання гарячої води розраховується виходячи із вартості теплової енергії, затвердженої для відповідної категорії споживачів, та вартості послуг з централізованого водопостачання, що використовуються для надання послуг з централізованого постачання гарячої води, з урахуванням втрат теплової енергії та води в мережах централізованого постачання гарячої води, визначених в установленому законодавством порядку відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших документів щодо нормування витрат та втрат ресурсів, якими передбачені особливості технологічних процесів конкретного виробництва.

Згідно з п. 96 даного Порядку, розрахунок двоставкового тарифу на послуги з централізованого опалення проводиться окремо для кожної категорії споживачів.

Як вбачається з реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної діяльності № 209, виданого 02.03.2001 року Дніпропетровським обласним управлінням юстиції, позивач ОСОБА_2 із вказаної дати була зареєстрована як приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу, та з 24 листопада 2005 року була зареєстрована адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса: м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд. 57 (а.с.10).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 травня 2004 року № 308 «Про переведення житлових приміщень у нежитлові», приміщення, яке використовується ОСОБА_2 (вул. Косіора, буд. 57, кв. 42,43) переведено у нежитлове. Статус приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд. 57, прим. 42, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_2, як нежитлового також підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 997216 (а.с. 94, 95).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Однак, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Правочин, вчинений під впливом помилки є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з підстав, визначених статтею 229 ЦК України, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання спірного договору недійсним у звязку із помилкою щодо обставин, що мають істотне значення, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що при укладанні 01.10.2011 року договору з УПТМ «Криворіжтепломережа», вона помилилась щодо обставин, які мали істотне значення, що в даному випадку складають умови щодо вартості послуг, які надавались.

Позивачем ОСОБА_2 був особисто підписаний спірний договір (а.с. 14-16), а також додаткові угоди до нього щодо визначення тарифів на теплову енергію для потреб інших споживачів (а.с. 96-98), вона була з ними ознайомлена, зауважень не внесла, нею протягом усього строку дії договору провадилась оплата відповідно до виставлених відповідачем рахунків та актів здачі-прийняття наданих послуг (а.с. 30-81), що, на думку колегії, свідчить про її погодження з умовами договору та відсутність підстав для визнання Договору недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, якою передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що хибною є позиція суду щодо вірності тарифів, які до неї застосовує відповідач, оскільки нормативні документи встановлюють тарифи відносно не обєктів, а субєктів правовідносин, а саме для державних установ, для населення та інших споживачів, на думку колегії суддів, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що судом не розглянуто ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення», відповідно до якої, до зайнятого населення належать в тому числі особи, які забезпечують себе роботою самостійно, а само зайнята особа це платник податку, який провадить незалежну професійну діяльність, до якої відноситься діяльність приватних нотаріусів, а тому з нею має бути укладений договір про надання комунальних послуг за тарифами для населення, колегія суддів не приймає до уваги, з наступних підстав.

Сторонами не оспорюється, що КПТМ «Криворіжтепломережа» надавала ОСОБА_2 послуги з централізованого опалення нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд. 57, тобто за місцем вчинення позивачем нотаріальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріальних дій покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 3 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність.

Згідно з абзацом першим п. 14.1.226 ст.14 Податкового кодексу України, самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. За змістом абзацу другого вказаного пункту незалежна професійна діяльність - це в тому числі діяльність приватних нотаріусів, за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про нотаріат», робоче місце (контора) приватного нотаріуса має знаходитись у межах нотаріального округу, в якому приватний нотаріус здійснює нотаріальну діяльність; робоче місце (контора) має відповідати таким умовам: забезпечувати дотримання нотаріальної таємниці.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Тобто, право користування квартирою, що перебуває у приватній власності громадянина, обмежено правом використовувати її для особистого проживання і проживання членів їх сімей та приміщення, яке використовує нотаріус для своєї професійної діяльності, не відноситься до житлового фонду, тому що згідно із ч. 4 ст. 4 ЖК УРСР, до житлового фонду не входять нежитлові приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Згідно правових позицій Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року № 6-43цс12 та від 26 вересня 2012 року № 6-72цс12, які в силу ст.ст. 214, 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин, тарифи для оплати послуг з теплопостачання для населення застосовуються для здійснення оплати фізичними особами послуг з теплопостачання в приміщеннях, які використовуються ними для проживання. Послуги з теплопостачання в нежилих приміщеннях, які використовуються приватними нотаріусами для зайняття нотаріальною діяльністю оплачуватися за тарифами для населення не можуть.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2.

Також, на думку колегії, суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача, на підставі ст. 230 ЦК України, подвійної суми збитків в розмірі 57006,10 грн., є похідними від вимог щодо визнання правочину недійсним, а тому також підлягають відхиленню.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: