Справа № 308/8040/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря : Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства Фанфан на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 вересня 2016 року по справі за позовом Приватного підприємства Фанфан до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

Так, 05.08.2016 року ПП Фанфан звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути з відповідачки суму в розмірі 9400 гривень, як витрати понесені позивачем за навчання відповідачки, та судовий збір 1378 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що 27.10.2015 року між сторонами був укладений договір про підвищення кваліфікації, згідно якого позивач вчинив комплекс заходів щодо підвищення кваліфікації ОСОБА_1. При укладенні договору сторони виходили з того, що відповідач має намір оформити трудові відносини з позивачем не менш ніж на 12 місяців із моменту підписання наказу про прийняття на роботу. Також сторони погодили, що вартість навчання складає суму в розмірі 9400 гривень. Однак, не відпрацювавши 12 місяців, 24.04.2016 року ОСОБА_1 була звільнена з посади у звязку із прогулом без поважних причин. Відповідно до п.2.6.4 Договору, відповідач зобовязана відшкодувати позивачу вартість навчання у сумі 9400 гривень, але на час звернення у суд, цього зроблено не було. За наведених обставин, ПП Фанфан і просило задоволити позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2016 року, відмовлено ПП Фанфан у задоволенні позову на підставі того, що позивачем не надано належного доказу про сплату чи перерахунок ним відповідній (третій) особі коштів за проходження навчання ОСОБА_1, а звідси, суд не може робити висновки на припущеннях.

Не погоджуюсь з таким рішенням, ПП Фанфан подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вказує, що наказ про прийняття на роботу в сукупності із заявою відповідача про бажання пройти курси з метою подальшого працевлаштування, договір №4 від 27.10.2015 року про підвищення кваліфікації є належними, допустимими та достатніми доказами. Саме факт звільнення відповідача у випадках передбачених п.2.6 Договору є юридичним фактом, який породжує цивільно-правовий обовязок у відповідача щодо відшкодування витрат позивачу по оплаті за підвищення кваліфікації у розмірі суми 9400 гривень. Із третіми особами, які здійснювали навчання, підписано акти виконаних робіт.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник ПП Фанфан у особі ОСОБА_2, підтримав, доводи апеляційної скарги та просив задоволити таку з наведених у ній підстав, і, крім того, зважити на те, що відповідачка визнавала факт проходження навчання для здійснення обовязків офіціанта.

ОСОБА_1, та її представник в особі ОСОБА_3 заперечили доводи скарги з тих підстав, що навчання було здійснено не фаховими спеціалістами, а також те, що частково таке не стосувалось майбутньої посади. Окрім посади офіціанта, вона виконувала іншу роботу, яка не входила у її обовязки, а тому, вважає, що витрачені кошти на навчання, відпрацювала.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін, та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду в повній мірі не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів сплати третім особам грошових коштів за здійснене навчання по набуттю відповідної кваліфікації, відповідачкою.

Такий висновок суду першої інстанції є передчасним, так-як не ґрунтується на матеріалах справи у їх сукупності.

З матеріалів справи слідує, що навчанню ОСОБА_1 передувало подання останньою заяви від 27.10.2015 року до ПП Фанфан. Відповідно до такої, ОСОБА_1 просила ПП Фанфан із метою її працевлаштування організувати для неї курси (семінари) по підвищенню її кваліфікації. Та після проходження таких курсів, зобовязалась оформити трудові відносини не менше ніж на 12-ть місяців із моменту підписання наказу про прийняття на роботу, а.с. 4.

За правилами частин 1 3 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як зазначено в ч. 1 і п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, ч. 1 ст. 12 ЦК України.

Виходячи із загальних положень ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Бажаючи реалізувати власні наміри, 27.10.2015 року між ПП Фанфан та ОСОБА_1 укладено Договір № 4 про підвищення кваліфікації. Та у п.2.6.4. зазначено, що у випадку дострокового (до закінчення терміну вказаного у п.2.6.) розірвання ОСОБА_1 трудових відносин із ПП Фанфан із власної ініціативи або у випадках передбачених пунктами 2, 3, 4, 5, 7 і 8 ст. 40 КЗпП України та п. 2 ст. 41 КЗпП України, ОСОБА_1 зобовязується відшкодувати ПП Фанфан повний розмір здійснених останнім витрат на навчання. Пунктом 3.3. передбачено, що звільнення ОСОБА_1 є юридичним фактом, який породжує цивільно-правові обовязки у ОСОБА_1 стосовно відповідного відшкодування витрат ПП Фанфан по оплаті за підвищення кваліфікації (професійну підготовку, навчання, перепідготовку, тощо), а.с. 5 на звороті.

На виконання вимог п. 2.3. Договору між ПП Фанфан та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 4 від 27.10.2015 року, згідно якої сторони погодили навчання, оплата якого здійснюється на умовах та у порядку, визначеному Договором про підвищення кваліфікації. Забезпечує навчання ПП Фанфан, яке буде здійснено у період з 29.10. по 27.12.2015 року. Вартість навчання становить 9400 гривень, а.с. 6.

Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до наказу №11 від 21 січня 2016 року ПП Фанфан, починаючи з 21.01.2016 року ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду офіціанта, а.с. 7.

Проте, наказом №32 від 24 червня 2016 року ПП Фанфан звільнило ОСОБА_1 з посади офіціанта на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у звязку із прогулом без поважних причин, починаючи з 09.06. по 24.06.2016 року, а.с. 8.

Та як зазначено у ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), ст. 610 ЦК України.

Із цього слідує, що ОСОБА_1 у супереч вимог п. 2.6. Договору про підвищення кваліфікації, пропрацювала у ПП Фанфан менше 12-ти місяців із моменту підписання наказу про прийняття її на роботу, що свідчить про порушення взятих на себе зобовязань. А тому, для ОСОБА_1 наступають цивільно-правові наслідки, що передбачені у Договорі про підвищення кваліфікації.

У силу вимог ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Оскільки, ОСОБА_1 порушила, вимоги Договору про підвищення кваліфікації, то у звязку із цим у ПП Фанфан виникло право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом відшкодування витрат (збитків) понесених на навчання ОСОБА_1.

У ході судового розгляду як у суді першої інстанції, так, і у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 визнавала, що проходила таке навчання, хоча вважала, що деяка частина навчання, таке як Хореографія не стосувалось професії офіціанта. Крім цього, пояснила, що окрім професії офіціанта виконувала ще й іншу роботу не властиву даній посаді, яка не була оплачена ПП Фанфан. А тому, вважає, що відпрацювала сплачені ПП Фанфан грошові кошти на її навчання.

Під час апеляційного розгляду, представник ПП Фанфан в особі ОСОБА_2 надав Додатки №2 до Договорів №№ 1 - 3 від 27.10.2015 року стосовно вартості послуг та порядку розрахунків на виконання вимог п. 3.1. даних Договорів.

Згідно розписки від 11.01.2016 року ОСОБА_4 отримав оплату за Договором № 1 від 27.10.2015 року в повному обсязі у сумі 16000,00 гривень. ОСОБА_5 розпискою від 14.01.2016 року підтвердила, що отримала оплату за Договором № 2 від 27.10.2015 року в повному обсязі у сумі 20900,00 гривень. Також, ОСОБА_6 своєю розпискою від 11.01.2015 року підтвердила, що отримала оплату за Договором № 3 від 27.10.2015 року в повному обсязі у сумі 29300,00 гривень.

Зазначені розписки доводять той факт, що треті особи, які здійснювали підвищення кваліфікації майбутніх працівників за завданням ПП Фанфан, отримали повний розрахунок за виконану роботу та претензій до замовника не мають.

У супереч вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд першої інстанції не розяснив позивачу його права та обовязки, і не попередив про наслідки вчинення або не вчинення відповідних процесуальних дій по не наданню доказів, і тим самим не посприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Враховуючи виключне значення поданих у апеляційній інстанції доказів про здійснення ПП Фанфан оплати третім особам за проведене навчання майбутніх працівників, та зважуючи на те, що суд першої інстанції не виконав вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України. А тому, колегія суддів визнала надані докази такими, що підлягають прийняттю і дослідженню з метою правильного вирішення справи.

У ході засідання апеляційної інстанції, ОСОБА_1, та її представник ОСОБА_3 посилались на те, що Договір про підвищення кваліфікації від 27.10.2015 року не містить усіх істотних умов, а тому не можуть у ОСОБА_1 наступати цивільно-правові зобовязання. За відсутності в третіх осіб ліцензії по наданню освітніх послуг, свідчить про те, що такі не могли здійснювати діяльність по підвищенню кваліфікації ОСОБА_1.

Однак, такі доводи відповідачки та її представника за даних обставин справи не можуть бути взятими до уваги. Так-як, Договір про підвищення кваліфікації за № 4 від 27.10.2015 року, ОСОБА_1 у судовому порядку не визнано недійсним, а звідси діє презумпція правомірності правочину.

Укладаючи договори за №№ 1-3 від 27.10.2015 року з особами, які повинні були здійснити підвищення кваліфікації ОСОБА_1, ПП Фанфан при цьому виходило із того, що здійснення такими особами підвищення кваліфікації майбутніх працівників буде достатнім для виконання такими працівниками своїх професійних обовязків, зважуючи на вимоги до таких посад. Крім цього, ОСОБА_1 не заявляла вимог із приводу надання їй неякісних або неповних знань при підвищенні кваліфікації.

Із договорів за №№ 1-3 від 27.10.2015 року вбачається, що ПП Фанфан уклало такі не зі спеціалізованими установами, які повинні мати відповідні ліцензії, а з особами, які мають відповідні знання та являються фахівцями певної спеціалізації, що дає право, і не являється перешкодою для підвищення кваліфікації певних працівників на вимогу замовника.

Інших доводів, які б впливали на правильність вирішення спірних правовідносин, відповідачкою не наведено.

Ураховуючи наведені обставини, які вказують на обґрунтованість позовних вимог з огляду на вимоги ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які становлять загальну суму 2893,80 гривень, а.с. 2, 24.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу Приватного підприємства Фанфан, задоволити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 вересня 2016 року скасувати, ухваливши нове судове рішення.

Позов задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства Фанфан суму в розмірі 9400,00 гривень у рахунок відшкодування витрат за навчання, та суму в розмірі 2893,80 гривень по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________