Єдиний унікальний номер 725/2348/16-ц
Номер провадження 2/725/468/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарях Зитинюк К.А., Ботнар Т.П.

за участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитних договорів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.05.2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 44559 грн. 26 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначає, що відповідач не виконував умов кредитного договору належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком станом на 05.05.2016 року в сумі 66185,93 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 40942,06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 5764,17 грн., заборгованість за пенею та комісією 13101,44 грн., штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 6378,26 грн.

На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 66185,93 грн. за кредитним договором №б/н від 06.05.2015 року та судові витрати.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитних договорів в обґрунтування якого посилався на те, що з метою погашення заборгованості по кредиту ним сплачувалась певна сума.

Вважає, що за весь період виконання умов кредитного договору позичальником було сплачено певну суму по кредиту та відсотки за користування кредитом.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати недійсним Кредитний договір укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.07.2013 року №б/н.

Визнати недійсним кредитний договір укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» SAMDN8139 від 23.06.2011 року;

Визнати недійсним кредитний договір укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» б/н від 23.04.2014 року;

Визнати недійсним кредитний договір укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» б/н від 24.02.2014 року;

Визнати недійсною Генеральну угоду укладену між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.05.2015 року.

Від представника позивача за первісним позовом до суду надійшли заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких просили суд у задоволенні зустрічного позову відмовити з причин безпідставності та необґрунтованості.

В судове засіданні представник позивача за первісним позовом, не зявився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Свій позов підтримує та просить суд його задовольнити.

Представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову з підстав викладених ним у зустрічному позові. Просив в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов.

Суд, заслухавши пояснення усіх присутніх учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.05.2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 44559 грн. 28 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. /а.с.8-33/.

Відповідно до ст.526 ЦК України, - зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач перед банком має заборгованість станом на 05.05.2016 року в сумі 66185,93 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 40942,06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 5764,17 грн., заборгованість за пенею та комісією 13101,44 грн., штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 6378,26 грн. /а.с.7/.

З ст.1048 ЦК України вбачається, - що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в судовому засіданні суд, керуючись законом, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 не виконує свої зобовязання за укладеним договором №б/н від 06.05.2015 року, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а саме слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за укладеним договором №б/н від 06.05.2015 року в сумі 59807,67 грн.

Разом з тим, суд вважає, що вимога Банку про стягнення з відповідача штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди задоволенню не підлягає, оскільки, на думку суду, вказаний штраф не може бути стягнуто з відповідача на користь Банку, оскільки він суперечить вимогам чинного законодавства.

Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, враховуючи те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а їх одночасне застосування суперечить вимогам чинного законодавства, суд вважає, що вимога Банку щодо стягнення з відповідачки штрафу за прострочення грошового зобовязання є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитних договорів, то суд вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити в повному обємі, оскільки оскаржувані кредитні договори та Генеральна угода підписувалися повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність).

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.11,15-16,509-510,525,526,549-554,611,612,625,1048-1050,1054 ЦК України, ст.ст.3-5,32,38,57-60,64,88,113,151,152,130,208-209,212-215,218,223,224-228,233,294-295ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.05.2015 року в сумі 59807,67 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 40942,06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 5764,17 грн., заборгованість за пенею та комісією 13101,44 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитних договорів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк