У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С., Григоренка М.П.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 6 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними дій органу місцевого самоврядування та скасування рішень Вельбівненської сільської ради Острозького району,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Острозького районного суду від 6 липня 2016 року в позові ОСОБА_1 до Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними дій органу місцевого самоврядування та скасування рішень Вельбівненської сільської ради Острозького району:

- рішення № 184 від 26 жовтня 2011 року в частині надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4;

- рішення № 231 від 21 грудня 2011 року в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5;

- рішення № 381 від 31 липня 2012 року в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5;

- визнання недійсною державну реєстрацію право власності на землю, скасування державних актів про право власності на земельні ділянки, які зареєстровані в Книзі реєстрації записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі від 16 серпня 2012 року за НОМЕР_1 ОСОБА_2 НОМЕР_2, за № НОМЕР_3 ОСОБА_3 НОМЕР_4, за НОМЕР_5 ОСОБА_4 НОМЕР_6, за НОМЕР_7 ОСОБА_5 НОМЕР_8, скасування записів про реєстрацію державних актів про право власності на земельні ділянки здійснені 16 серпня 2012 року в Книзі реєстрації записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_1 ОСОБА_2 НОМЕР_2, за НОМЕР_9 ОСОБА_3 НОМЕР_4, за НОМЕР_5 ОСОБА_4 НОМЕР_6, за НОМЕР_7 ОСОБА_5 НОМЕР_8, усунення перешкод в користуванні землею шляхом зобов'язання ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку кадастровий НОМЕР_10 в с. Вельбівно Острозького району Рівненської області від самовільно здійсненого будівництва, ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку кадастровий НОМЕР_11, в с. Вельбівно Острозького району Рівненської області від самовільно здійсненого будівництва, ОСОБА_5. звільнити земельну ділянку кадастровий НОМЕР_12 в с. Вельбівно Острозького району Рівненської області від самовільно здійсненого будівництва, ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку кадастровий НОМЕР_13 в с. Вельбівно Острозького району Рівненської області від самовільно здійсненого будівництва відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність рішення суду зв'язку з порушенням норм процесуального та матеріального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Вказує, що в уточнених позовних вимогах вона просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в реалізації її права на приватизацію переданої їй рішенням Вельбівненської сільської ради № 605 від 18.09.2009 року земельної ділянки шляхом зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 звільнити земельні ділянки від самовільно здійсненого будівництва, однак судом вищезазначені позовні вимоги фактично не розглянуті .

Факт, що земельні ділянки, право власності на які набули відповідачі частково накладаються на земельну ділянку, якою фактично на момент прийняття оспорюваних рішень вона користувалась, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, тому не ґрунтується на матеріалах справи висновок суду, що саме земельна ділянка, якою свого часу користувалась її свекруха, а потім вона є земельною ділянкою, яку було передано у власність відповідачам.

Безпідставним також є висновок суду, що на момент прийняття рішення 605 вона використала право безкоштовної приватизації земельної ділянки, так як станом на вересень 2009 року у неї не було на праві приватної власності жодної земельної ділянки ні для будівництва житлового будинку, ні для ведення особистого селянського господарства, а лише в 2013 році рішенням Апеляційного суду Рівненської області за нею, як за спадкоємицею, було визнано право на земельну ділянку розміром 50 сотих для ведення особистого селянського господарства, що не є безкоштовною приватизацією землі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7, стверджувала, що рішення №605 приймалось відповідно до процедури, була її заява та заяви інших людей на приватизацію землі, для реєстрації яких було заведено окремий журнал. Крім того, написання нею двох заяв на приватизацію землі було встановлено під час перевірки працівниками прокуратури, відповідь якої оголошувалась судом.

Зазначає, що судом безпідставно не було прийнято до уваги пояснення працівника архіву, яка вказувала, що відповідно до протоколу прийняття документів в архів рішення №605 було, в подальшому документи представниками Вельбівненської сільської ради отримувались для доопрацювання, а після повернення було встановлено, що документів стало більше, тобто мала місце заміна документів.

Звертає увагу на те, що хоча договір оренди земельної ділянки нею не укладався, вона сплачувала податок на землю, якою фактично користувалась, а після оформлення документів на землю відповідачами нарахування земельного податку їй було суттєво зниженим.

Судом залишено поза увагою ту обставину, що неможливість оформлення безкоштовно технічної документації на спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства виникла саме внаслідок того, що радою були прийняті рішення про надання дозволу відповідачам на розробку проектів землеустрою, а відповідачі приступили до використання земельних ділянок чим порушили її право на завершення оформлення документів про право власності за землю.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким її позовні вимоги задовольнити в повному об'ємі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували набуття нею права власності на земельну ділянку, яка на даний час належить відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Рішенням Вельбівненської сільської ради №176 від 15.03.2004р., жительці м.Нетішин ОСОБА_1, за її заявою про надання їй в користування земельної ділянку в розмірі 0,50 га в с.Вельбівне, якою користувалася її свекруха ОСОБА_10 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1.) було надано земельну ділянку в оренду в розмірі 0,50 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 між: сусідами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до виготовлення Державного акту на дану земельну ділянку.

Відповідності до ч.1 ст. 124 ЗК України (в редакції станом на 15.03.2004 року), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно ч.3 ст. 125 ЗК України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на березень 2004року) передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами і договором оренди землі.

Аналізуючи зазначені норми, колегія суддів вважає, що єдиною законною підставою користування ОСОБА_1 земельною ділянкою було укладання нею договору оренди, який підлягав державній реєстрації у встановленому на той час порядку.

ОСОБА_1 не заперечується, що договір оренди зазначеної вище земельної ділянки (по АДРЕСА_2) нею не укладався.

Крім цього вбачається, що ОСОБА_1 ця земельна ділянка не оброблялась, на ній росли бур'яни, сусіди утворили сміттєзвалище, тому вона перейшла до земель запасу сільської ради.

Встановлено, що рішенням Вельбівненської сільської ради №184 від 26.10.2011 року «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства» надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею по 0,25 га по АДРЕСА_3 з земель запасу житлової і громадської забудови (т.1, а.с.7,91,97).

Згідно рішення Вельбівненської сільської ради №231 від 21.12.2011 року "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд" вирішено надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,25 га по АДРЕСА_3 (т.1, а.с.94).

Відповідно до рішення Вельбівненської сільської ради №381 від 31.07.2012 року "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" вирішено затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівлі обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови: ОСОБА_2 площею 0,25 га по АДРЕСА_4; ОСОБА_4 площею 0,25 га по АДРЕСА_5 ОСОБА_5 площею 0,25 га по АДРЕСА_4 та ОСОБА_3 площею 0,25 га по АДРЕСА_4 та видати державні акти на право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

За таких обставин, у позивачки були відсутні правові підстави для користування вказаною земельною ділянкою, а її покликання про порушення її прав оспорюваними рішеннями Вельбівненської сільської ради не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.118 ЗК України, (яка діяла в редакції станом на вересень 2009 року) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Позивачка надала рішення Вельбівненської сільської ради № 605 від 18.09.2009 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність", відповідно до якого передано земельні ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, зокрема за порядковим номером 26 ОСОБА_1 - всього 0,68 га: для будівництва - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,43 га.

Разом з тим, із журналу реєстрації заяв, скарг громадян за 2009 рік Вельбівненської сільської ради вбачається, що заява ОСОБА_1 про передачу їй земельної ділянки у приватну власність не зареєстрована.

Згідно листа Управління Держгеокадастру в Острозькому районі Рівненської області вбачається, що документації із землеустрою, розробленої на підставі рішення Вельбівненської сільської ради №605 від 18.09.2009 року, в архів Управління не надходило. Станом на 29.12.2012 року громадянам, які зазначені в додатку до рішення Вельбівненської сільської ради №605 від 18.09.2009 року, державні акти на право власності на земельні ділянки, на підставі вказаного рішення, не видавались (т.3 а.с. 90).

Таким чином, позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що вона у встановленому законом порядку зверталась до Вельбівненської сільської ради із заявою про виділення та передачу їй у приватну власність в порядку безкоштовної приватизації земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2.

Покликання позивачки на те, що судом не було розглянуто її уточнені позовні вимоги про усунення перешкод в реалізації її права на приватизацію переданої їй рішенням Вельбівненської сільської ради № 605 від 18.09.2009 року земельної ділянки шляхом зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 звільнити земельні ділянки від самовільно здійсненого будівництва є безпідставними оскільки в заяві, поданій позивачкою 23.03.2016 року, тобто після початку розгляду справи по суті, вона не уточнила позовні вимоги, а фактично змінила предмет позову, що суперечить вимогам ч.2 ст. 31 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельні ділянки, право власності на які набули відповідачі частково накладаються на земельну ділянку, якою фактично на момент прийняття оспорюваних рішень вона користувалась не заслуговують на увагу, оскільки позивачкою не було надано суду доказів того, що вона користувалась спірною земельною ділянкою на законних підставах.

Безпідставним також є покликання на покази свідка ОСОБА_7 про подання ОСОБА_1 до сільської ради заяви на приватизацію землі, так як вони спростовуються журналом реєстрації заяв, скарг громадян за 2009 рік Вельбівненської сільської ради, в якому реєстрація заяви позивачки відсутня.

Не заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що судом не було прийнято до уваги пояснення працівника архіву, яка вказувала, що відповідно до протоколу прийняття документів в архів, рішення №605 було в оригіналі, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та свідок ОСОБА_6, який був головою Вельбівненської сільської ради заперечив прийняття вказаного рішення та ним його підписання.

Крім того, згідно висновку експерта № 25 від 11.04.2014 року почеркознавчої експертизи, який міститься в матеріалах кримінального провадження №000053, підпис у нижній частині рішення Вельбівненської сільської ради № 605 від 18.09.2009 року між графою "Сільський голова" та прізвищем "ОСОБА_5", виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою.

Доводи ОСОБА_1 про сплату нею податку на землю за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 до моменту оформлення документів на землю відповідачами не підтверджені жодними доказами.

Твердження позивачки про те, що прийнятими сільською радою рішеннями про надання дозволу відповідачам на розробку проектів землеустрою порушено її право на завершення оформлення документів про право власності за землю є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що нею було розпочато процедуру оформлення права власності на спірну земельну ділянку.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 6 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Григоренко М.П.