У х в а л а

13 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Львівської області від 2 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_5, третя особа - відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області, про визнання недійсним державного акта та скасування кадастрових номерів земельних ділянок,

в с т а н о в и л а :

Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задовольнив, ухвалив: визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,2024 га, виданий 5 березня 1996 року Сокільницькою сільською Радою народних депутатів громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_5; скасувати кадастровий номер, присвоєний земельній ділянці площею 0,1075 га, що розташована в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1075 га, що розташована в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, від 28 вересня 2013 року; скасувати кадастровий номер, присвоєний земельній ділянці площею 0,0825 га, що розташована в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0825 га, що розташована в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, від 25 вересня 2013 року.

Апеляційний суд Львівської області 2 грудня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 20 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

19 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 2 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 261, пункту 4 частини першої статті 268 Цивільного кодексу України та пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства».

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Верховного Суду України

від 11 березня та 5 серпня 2009 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2011 року,

2 жовтня 2013 року, 17 березня 2014 року, 20 травня 2015 року та 30 травня 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що про порушення своїх прав позивачка дізналася в 1996 році, з позовом до суду звернулася в липні 2014 року, а тому строк позовної давності, встановлений статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року пропущений.

Разом з тим у наданих для порівняння судових рішеннях судів касаційної інстанції містяться такі висновки:

- в ухвалах від 11 березня та 5 серпня

2009 року Верховний Суд України, скасувавши ухвалені у справах судові рішення та направивши справи на новий розгляд, указав на порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ;

- в ухвалі від 27 липня 2011 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасувавши рішення суду апеляційної інстанції та залишивши в силі рішення суду першої інстанції, зазначив, що надання в користування земельної ділянки, що вже перебуває у користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації суперечить вимогам статті 19 Земельного кодексу Української РСР 1990 року та частині п'ятій статті 116 Земельного кодексу України 2001 року;

- в ухвалі від 2 жовтня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишивши в силі оскаржувані судові рішення, зауважив, що ухваливши рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок виконком Славутської міської ради Хмельницької області порушив права позивачки на отримання у власність земельної ділянки в розмірі, передбаченому законом;

- в ухвалі від 20 травня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасувавши ухвалені у справах судові рішення та направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ;

- в ухвалі від 30 травня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відмовивши у відкритті касаційного провадження, зауважив, що спірне майно належить до колгоспного двору, а частка на це майно в порядку спадкування належить позивачу.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2014 року не може слугувати прикладом неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки зазначеною ухвалою відмовлено у допуску справи до провадження Верховного Суду України, отже ця ухвала не є судовим рішенням суду касаційної інстанції у розумінні пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_5, третя особа - відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області, про визнання недійсним державного акта та скасування кадастрових номерів земельних ділянок за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Львівської області від 2 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема