Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/8146/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
Провадження № 22-ц/778/3162/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Атур», про визнання договору іпотеки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Брокбізнесбанк», ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ТОВ «Атур», про визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування позову зазначав, що 13.07.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Атур» був укладений кредитний договір.

Того ж дня, 13.07.2007 року, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ФОП ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу

В звязку з посвідченням Іпотечного договору, 13.07.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 накладено заборону відчуження АДРЕСА_2.

Зазначав, що вищезазначеним договором іпотеки порушені права його неповнолітньої онуки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Про порушення прав неповнолітньої онуки він дізнався випадково, 28.10.2015 року в судовому засіданні Апеляційного суду Запорізької області, де розглядається його апеляційна скарга на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.06.2015 року у справі за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до його про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Батьки не мали права без дозволу органу опіки та піклування укладати іпотечний договір, право користування якою мала і має його неповнолітня онука - ОСОБА_6, а тому вважає, що іпотечний договір, укладений 13.07.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_7 недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений 13.07.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4; внести до державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо обєкту нерухомості квартири АДРЕСА_3; зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме: кв. ?5 в буд. 3 по вул. Парамонова у м. Запоріжжя; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 13.07.2007 року між ОСОБА_7 та ПАТ «Брокбізнесбанк», посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу - ОСОБА_4, зареєстрований за № 748.

Внесено до державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо об'єкту нерухомості, а саме: АДРЕСА_4.

Знято заборону щодо відчуження нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_5.

Стягнуто солідарно з ПАТ «Брокбізнесбанк», ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 судовий збір 487,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Брокбізнесбанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_9 на користь банку судовий збір.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи 13.07.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Атур» був укладений кредитний договір № КЛ-Ю/07/0014.

13.07.2007 року, в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, між ПАТ «Брокбізнесбанк» та фізичною особою - ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 748 .

13.07.2007 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 у зв'язку із посвідченням Іпотечного договору наклав заборону відчуження квартири АДРЕСА_6, яка зареєстрована в реєстрі за № 4.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Отже, за загальним правилом місцем проживання неповнолітньої особи є місце проживання її батьків, одного з них, з ким вона проживає.

Підставою для виникнення в неповнолітнього права користування жилим приміщенням, яким користується один із його батьків, є вселення неповнолітнього до такого жилого приміщення.

За матеріалами справи ОСОБА_6 вселилися в квартиру разом із своїми батьками, в момент придбання квартири - 26.07.2002 року, та користувалася квартирою на законних підставах, як член сім'ї власника жилого приміщення, іншого житла у дитини не має, і весь склад родини, у тому числі батьки неповнолітньої дитини, а також сама неповнолітня дитина, користувалися та були зареєстровані і фактично проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, її право на користування цим житлом виникло з моменту вселення батьків неповнолітньої до житлового приміщення відповідно до статей 150, 155, 156 Житлового кодексу Української РСР та статей 331, 402, 405 ЦК.

Суд першої інстанції правомірно визначився ,що на момент укладення Іпотечного договору право користування квартирою № 75 у будинку № 3 по вул. Парамонова у м. Запоріжжя мала неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, якій на момент укладення договору іпотеки було всього 7 років. Жодних дозволів на укладення договору іпотеки не отримувалося, а відтак Іпотечний договір суперечить ст. 32 ЦК України, ст.177 СК України та ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», відповідно до яких батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

На момент укладення договору іпотеки онука позивача була неповнолітньою, а саме їй було 7 років, що підтверджується свідоцтвом про її народження , яке додається. Дитина постійно проживала та була зареєстрована в спірній квартирі з 14.11.2005 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Голови правління ЖБК-7 «Радіоприлад» за № 123 від 06.10.2015 року та довідкою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 21 «Кораблик», які є додатками до цього позову.

Частиною 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

На підставі статті 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлено, що органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України; розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 32 Цивільного кодексу України, статтею 177 Сімейного кодексу України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійсння будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Згідно частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки будуть порушені майнові, житлові права, тому договір іпотеки суперечить правам та інтересам неповнолітньої дитини в момент його вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

На підставі частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 6 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх дітей.

Згідно до умов Іпотечного Договору Відповідач 2 передав в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 26.07.2002 року за реєстр. № 2342, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 31.07.2002 року, в реєстровій книзі № 189, номер запису 34686, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15222600, виданим ОП ЗМБТІ, (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 17464059). Укладенням Іпотечного договору були грубо порушені права неповнолітньої - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживала з 26.07.2002 року в квартирі (предметі іпотеки) з моменту її придбання, а зареєстрована була батьками з 14.11.2005 року, а відтак мала право користування квартирою на момент укладення Іпотечного договору. Оскільки, батьки не мали права без дозволу органу опіки та піклування укладати іпотечний договір квартири, права користування якою мала і має неповнолітня онука позивача - ОСОБА_6.

Вище викладені обставини також підтверджуються відповіддю архівного відділу Запорізької міської ради від 25.01.2016 року № 02-24/04 згідно якої відповідно до протоколів опікунської ради Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради від 2007 року, інформація про розгляд питання, яке б стосувалось ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, не значиться. Таким чином, надати копію рішення опікунської ради Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, прийнятого у визначений період, неможливо. Згідно з переліком розпоряджень голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради у період з 09 січня по 29 грудня 2007 року розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, яке б стосувалось ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, не значиться, нумерацію розпоряджень з № 1 по № 3852 не порушено.

Районний суд ,вірно встановивши характер спірних правовідносин ,обґрунтовано прийшов до висновку ,що договір іпотеки укладений 13.07.2007 р. між ОСОБА_7 та ПАТ «Брокбізнесбанк» посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу - ОСОБА_4, зареєстрований за № 748 необхідно визнати недійсним.

Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частина 1 статті 216 Цивільного кодексу України встановлює що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю.

За змістом статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Посилання в апеляційній скарзі третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_4 про те ,що згідно ст.27 Закону України « Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі ,якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії подала неправдиву інформацію щодо будь якого питання ,повязаного із вчиненням нотаріальної дії, подала недійсні та/ або підроблені документи, не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа, не впливає на суть прийнятого судового рішення про порушення прав та інтересів неповнолітньої дитини при укладенні спірного договору, а може слугувати підставою для відсутності відповідальності посадової особи.

Суд першої інстанції визнаючи недійсним договір іпотеки квартири в повному обсязі враховував вимоги частини 6 статті 203 ЦК, відповідно до якої правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, а також статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" щодо необхідності попередньої згоди органів опіки та піклування на здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності (користування) на яке мають діти.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307,308,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» - відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: Судді :