Справа № 357/3258/16-ц Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/5042/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 19.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М., Суханової Є.М.

Секретар Топольський О.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно експлуатаційного відділу м.Біла Церква Міністерства Оборони України на рішення Білоцекрківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2016 року у справі за позовом Квартирно експлуатаційного відділу м.Біла Церква Міністерства Оборони України до ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що у нього на балансі перебуває гуртожиток за адресою ; м. Біла Церква , бульвар 50-річчя Перемоги , військове містечко №1 .

У даному гуртожитку незаконно проживає колишня дружина військовослужбовця ОСОБА_3- ОСОБА_2

Як зазначає позивач, гуртожиток призначений для проживання військовослужбовців та членів їх сімей.

ОСОБА_3 на підставі ордеру № 63 від 02 лютого 2013 року заселився із сім»єю у гуртожиток за адресою ; м. Біла Церква , бульвар 50 річчя Перемоги , в/м 3! , кімната 112

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано .

Позивач зазначає , що відповідач після розірвання шлюбу втратила право користування гуртожитком , належного Міністерству Оборони України , добровільно з кімнати не виселяється, а тому просили виселити відповідача із кімнати № 112 в гуртожитку за адресою ; м. Біла Церква, бульвар 50 річчя Перемоги в/м №1 без надання іншого житлового приміщення .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 23 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на його порушення норм матеріального права , та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції , у позивача на балансі перебуває гуртожиток за адресою ; м. Біла Церква , бульвар 50-річчя Перемоги , військове містечко №1 ( а.с. 5-7) .Гуртожиток призначений для проживання військовослужбовців та членів їх сімей.

ОСОБА_3 на підставі ордеру № 63 від 02 лютого 2013 року заселився із сім»єю ( дружина ОСОБА_2, дочка ОСОБА_4В.) у гуртожиток за адресою ; м. Біла Церква , бульвар 50 річчя Перемоги , в/м 3! , кімната 112 ( а.с. 8)

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано . ( а.с. 9).

Як встановлено судом , у кімнаті крім ОСОБА_3 проживають його колишня дружина, і дочка ІНФОРМАЦІЯ_1.

При вирішенні питання про виселення військовослужбовців зі службових приміщень має враховуватись визначений ст. 125 ЖК України перелік осіб, які не можуть бути виселені з них без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках вказаних у ст.124 ЖК України, не можуть бути виселені сімї військовослужбовців.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до частини 4 ст. 29 ЦК України , місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків.

Крім того неповнолітні діти реєструється за місцем проживання батьків, або одного з них незалежно від того, чи мають вони право власності на житло в якому вони зареєстровані. Більш того, згода власника житла та членів сімї, які разом проживають з власником, для реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини не потрібна. Для реєстрації дитини у разі, якщо батьки зареєстровані за різними адресами, необхідно отримати лише згоду другого з батьків та довідку відповідного територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання іншого про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Що стосується юридичної природи такої згоди, то вона має мати письмову форму.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей).

Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, сімї військовослужбовців; осіб, звільнених у звязку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників (стаття 125 ЖК України).

Згідно зі статтею 18 Закону України Про охорону дитинства діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу Кривіцька та Кривіцький проти України (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій.

Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Відповідачем надано аргументи про неможливість її виселення без надання іншого жилого приміщення, оскільки дочка є малолітньою особою ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) , відсутність іншого житла.

Крім того як встановлено судом , позивач відповідно до ст. 60 ЦПК України не надав доказів , які б свідчили про явну потребу суспільства у житлі, що має звільнити колишня дружина військовослужбовця ,яка заселилася на відповідній правовій підставі ( ордер ) разом із чоловіком до кімнати у гуртожитку, та чи буде відповідати це виселення вимогам закону, інтересам дитини , ураховуючи наведені доводи відповідача.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів , що виникають із цивільних , житлових , земельних , сімейних , трудових відносин .

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Вірним є висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову , оскільки позивачем відповідно до ст. 60 ЦПК України не надано будь-яких доказів, які б свідчили про порушення прав позивача. Постановляючи рішення , суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовів .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315,317,319 ЦПК України , колегія суддів,-

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу Квартирно експлуатаційного відділу м.Біла Церква Міністерства Оборони України відхилити.

Рішення Білоцекрківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2016 року залишити без змін..

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді