У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» до Миколаївської міської ради, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки із незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що 30 червня 2006 року пунктом 1.7 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 2/24 ОСОБА_4 надано дозвіл на відведення земельної ділянки площею 1 000 кв. м за рахунок земель лісового господарства, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, з наданням адреси - АДРЕСА_1.

Пунктами 17, 17.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 09 листопада 2007 року № 17/46 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 1 000 кв. м, за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», з віднесенням її до земель житлової забудови - для будівництва житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Під час проведення прокуратурою перевірки дотримання вимог земельного законодавства було виявлено, що під час передачі земельної ділянки порушено вимоги земельного законодавства України. Зокрема, спірна земельна ділянка була передана без попереднього її вилучення у належного користувача ДП «Миколаївське лісове господарство», як землі державного лісового фонду, та в порушення встановленої процедури зі зміною її цільового призначення, не погодженням проекту відведення з органом виконавчої влади з питань лісового господарства та за відсутності державної експертизи вказаного проекту землеустрою.

Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, прокурор просив суд поновити строк позовної давності, визнати незаконними та скасувати рішення у вказаних частинах; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4, зобов'язати останнього повернути спірну земельну ділянку у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та в постійне користування ДП «Миколаївське лісове господарство».

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2016 року, позов задоволено. Поновлено прокурору позовну давність, визнано незаконним та скасовано пункт 1.7 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради 2/24 від 30 червня 2006 року; пункти 17 та 17.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 17/46 від 09 листопада 2007 року; визнано недійсним державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_4 та зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 15 вересня 2008 року № 04; витребувано у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1000 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, м. Миколаїв, у користування ДП «Миколаївське лісове господарство», вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до положень ст. ст. 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Згідно з ч. 4 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Суди, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходили з того, що відсутність узгодженого проекту відводу спірної земельної ділянки з органом лісового господарства та відсутність висновку державної експертизи землевпорядної документації є підставою для визнання незаконними та скасування відповідних пунктів рішень міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_4, та витребування її з чужого незаконного володіння.

Доводи касаційної скарги про відсутність у лісогосподарського підприємства державного акта та свідоцтва на право власності на земельну ділянку, а також про те, що вказаний спір носить публічно-правовий характер та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який дав їм належну правову оцінку та вмотивовано спростовував.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
Л.М. Мазур
О.В. Попович