Номер провадження: 22-ц/785/6548/16
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Парапана В.Ф.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та її представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, за участю третьої особи ОСОБА_8 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И Л А:

26 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_8 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем вони мають спільну дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано 24 грудня 2014 року.

ОСОБА_8 з 09.01.2012 року є студенткою Міжнародного Відділення Інституту Розенберга, м.Санкт-Галлен, Швейцарія.

З 2014 року відповідач перестав піклуватися про дитину та цікавитись її навчанням. Між тим, вона потребує додаткових матеріальних витрат, пов'язаних з її навчанням, на підставі зазначеного ОСОБА_3 звернулась до суду із даним позовом та просила його задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22 липня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 вартість понесених нею додаткових витрат на дитину ОСОБА_8 у розмірі 16 407, 55 швейцарських франків, що еквівалентно 412 485,80 гривень.

В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 6 890,00 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду в тій частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_8 не з'явились, однак про розгляд справи вони сповіщались належним чином, та причини неявки до суду апеляційної інстанції ними надано не було, крім того інтереси відповідача ОСОБА_6 представляє його довірена особа, тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка зазначених осіб до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розгляду справи та доспуті до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 починаючи з 09.01.2012 року є студенткою Міжнародного відділення Інституту Розенберга, м Санкт-Галлен, Швейцарія.

Виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Таким чином, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами та дійшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до міжнародних переказів від 31.07.2015 року, 19.02.2016 року та 05.04.2016 року позивач ОСОБА_3 на навчання та перебування доньки за кордоном сплатила загалом 106 585,40 швейцарських франків. В свою чергу відповідач ОСОБА_6 22.01.2015 року, 09.04.2015 року сплатив загалом 73 770,30 швейцарських франків.

А тому з ОСОБА_6 було обгрунтовано стягнуто додаткових витрат у розмірі 16 407,55 швейцарських франків ((106,585,40 : 2) - (73 770,30 : 2)).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції не враховано, що оплата за навчання доньки 22.01.2015 року та 09.04.2015 року було здійснено відповідачем з компанії TRANS TRADE RK SA та компанією RIV Limited відповідно, які входили до спільного сімейного бізнесу та є спільною власністю подружжя, не заслуговують на увагу. Оскільки ці спірні платежі було здійснено іноземними компаніями, встановити на підставі чого та від чого імені вони були здійснені неможливо, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині судом першої інстанції було правомірно відмовлено за їх недоведеністю.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню частково з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік