Справа № 183/5538/16
№ 2/183/2852/16
30 листопада 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Дубовенко І.Г., при секретареві Драній В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договорів фінансового лізингу недійсними та стягнення коштів, -
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», в якому позивач просить визнати недійсними:
- договір фінансового лізингу № 004837 від 15.07.2016 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»;
- договір фінансового лізингу № 004838 від 15.07.2016 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»;
- стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5000, 00 грн., в рахунок завданої ОСОБА_1 моральної шкоди.
Отже під час укладання вищевказаних договорів фінансового лізингу позивача було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому вона вважає такі правочини недійсними. Відповідач порушив права позивача як споживача, оскільки під час укладання спірних договорів застосував нечесну підприємницьку діяльність, не надав їй достатньо часу для прийняття свідомого рішення, достовірної, доступної інформації щодо предмету договору, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Самі договори фінансового лізингу є несправедливими, в цілому суперечать принципу добросовісності, що є підставою для визнання їх недійсними. Крім того, позивача неоднарозово введено в оману щодо умов виконання договірних зобовязань, що в подальшому завдало їй шкоду як споживачу.
В судове засідання позивач та представник позивача не з'явився. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, т.я. підтримує позов в повному обсязі та просить його задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
Ухвалою суду встановлений заочний розгляд справи.
У зв'язку з тим, що сторони та інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме.
Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом по справі встановлено, що15.07.2016 року між відповідачем ТОВ«Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем було укладено:
-договір фінансового лізингу № 004837, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу міні трактор марки «Zoomlion RF 354B»;
- договір фінансового лізингу № 004838, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу автомобіль марки «Hyndai new Tucson»,
та передати предмет лізингу у користування відповідачу на строк та на умовах, передбачених цими договорами, а позивач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договорів.
Звернувшись до суду із вказаними вище позовними вимогами, позивач посилався на те, що спірний договір містить в собі несправедливі умови, нотаріально не посвідчений, а відповідач, при його укладенні, взагалі, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, у зв'язку з чим просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Статтею ст.806 ЦК України визначено, що договір лізингу, це домовленість сторін де одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
З аналізу вказаної норми можна дійти висновку, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу, а тому до відносин пов'язаних з виконанням такого договору застосовуються положення цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж та Закон України "Про захист прав споживачів".
Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено самостійні підстави визнання угоди недійсною, в якій закріплено одну з підстав недійсності правочину - несправедливість умов договору.
З аналізу вказаної статті вбачається, що несправедливість умов договору полягає в порушенні принципу добросовісності та порушенні істотного дисбалансу договірних прав, обов'язків сторін, які спрямовані на завдання шкоди споживачу.
З матеріалів справи вбачається оспорювані договори нотаріально не посвідчувалися.
Аналізуючи пункти 1.4, 10.4, 10.5, 10.13, 10.14, 10.18, 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, 12.8 договорів фінансового лізингу № 004837 та № 004838 можна дійти висновку, що ці правочини по своїй суті спрямовані на захист інтересів лише лізингодавця і на звуження його відповідальності, що свідчить про суттєву диспозицію між правами та обов'язками сторін, а наявність механізму зміни вартості платежів та розміру предмета лізингу тільки лізингодавцем слугує лише цьому підтвердженням, оскільки позбавляє лізингоодержувача будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору, що свідчить про недійсність укладеного правочину.
Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").
Відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ст. 1,4, 5, 7 до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.
З аналізу вказаних норм, можна дійти висновку, що лізингова компанія належить до фінансової установи, яка в даному випадку здійснює діяльність спрямовану на залучення фінансових активів та їх адміністрування для придбання товарів у групах, тобто надає фінансові послуги, а тому потребує наявності відповідної ліцензії.
Крім того, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то у відповідності до ст.799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України у справах №6-2766 від 06 грудня 2015 року, №6-65цс16 від 11 травня 2016 року, №6-3020цс15 від 11 травня 2016 року.
Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
З матеріалів справи вбачається у ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування, договір фінансового лізингу № 004837 та № 004838 від 15 липня 2016 року нотаріально не посвідчувалися.
Отже, оскільки оскаржувані договори фінансового лізингу містять несправедливі умови, враховуючи, що у ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування, а також враховуючи відсутність нотаріального посвідчення договору, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є хибним, у зв'язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового про визнання договору фінансового лізингу № 004837 та № 004838 від 15 липня 2016 року недійсними.
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків, а саме:
Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди можливе лише у тих випадках коли така шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Оскільки, в даному випадку, відсутні зазначені фактори, у звязку з чим в цій частині позову належить відмовити.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог.
А тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378 грн.
В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.
На підставі вищевикладеного, ст.ст. 3, 5-8, 10, 60, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» - захист прав споживача, визнання договорів фінансового лізингу недійсними та стягнення коштів задовольнити частково.
Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004837 від 15.07.2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1.
Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004838 від 15.07.2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя І.Г. Дубовенко