АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/9098/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Винниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання скарги на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ в м. Києві Телявського А.М.

Відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ в м. Києві Телявського А.М.

Не погодившись із такою ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволені скарги скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність вчинення державним виконавцем виконавчих дій, оскільки в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» їй не було направлено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Крім того, державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій не було здійснено всіх відповідних дій з перевірки майнового стану боржника відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 жовтня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-1534/1-2010 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 77 740,56 грн., судові витрати: судовий збір у розмірі 777,10 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

18 квітня 2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по вищевказаному виконавчому листу - ВП № 23967292.

18 серпня 2011 року державним виконавцем винесена постанова про приєднання зазначеного виконавчого провадження № 23967292 до зведеного виконавчого провадження № 29922210.

Як убачається із облікової картки на зведене виконавче провадження № 29922210 відносно ОСОБА_5 також перебували на виконанні виконавчі листи про стягнення з вказаного боржника на користь ПАТ «Банк Аваль» суми 247 337,90 грн., на користь ОСОБА_6, суми 42 033,15 грн. та на користь АТ «ПроКредит Банк» суми 174 721,09 грн.

Станом на 29 вересня 2014 року до складу зведеного виконавчого провадження входить п'ять виконавчих проваджень на загальну суму 566 724 грн. 43 коп.

З матеріалів виконавчого провадження убачається, що державним виконавцем надсилалися запити від 18 вересня 2014 року для з'ясування у боржника наявного рухомого та нерухомого майна, грошових коштів і місця проживання ОСОБА_5 до ВРЕВ 11, Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві, Головного управління земельних ресурсів Київської області, Державної інспекції сільського господарства України, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради КМДА, Державної служби інтелектуальної власності України, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Також надсилалися відповідні запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України про джерела отриманих доходів.

Згідно відповіді, наданої УДАІ м. Києва від 07.05.2011 року, боржнику на праві приватної власності належав транспортний засіб марки DAEWOO MATIZ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

14 листопада 2011 року державним виконавцем проведено опис даного транспортного засобу марки DAEWOO MATIZ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Вказаний належний боржнику ОСОБА_5 автомобіль було реалізовано на аукціоні 31 травня 2013 року за ціною 18 600 грн., про що свідчить протокол проведення аукціону № 1-К-585-ДН-з від 31 травня 2013 року.

За повідомленням державного виконавця кошти від реалізації зазначеного автомобіля у розмірі 18532,00 грн. було перераховано стягувачу - заставодержателю ПАТ "Універсал Банк", інших транспортних засобів на праві приватної власності за ОСОБА_5 не зареєстровано.

На запит державного виконавця Київським міським БТІ була надана відповідь від 12 липня 2013 року про те, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності за ОСОБА_5 не зареєстрована.

Відповідно актів державного виконавця від 11 лютого 2014 року та від 22 квітня 2014 року, складених за участю понятих, з виходом державного виконавця за адресою проживання ОСОБА_5 двері квартири не відкрили.

Для проведення виконавчих дій при перевірці майнового стану боржника державним виконавцем 01 квітня 2014 року була винесена постанова про залучення працівника органу внутрішніх справ Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві.

Також на адресу ОСОБА_5 надсилалися виклики від 25 лютого 2014 року, від 02 червня 2014 року та від 15 вересня 2014 року із зобов'язанням з'явитися до державного виконавця для сплати боргу за виконавчим документом.

21 листопада 2014 року державним виконавцем Терлявським А.М. винесена постанова про примусовий привід боржника ОСОБА_5 у приміщення Відділу ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, за якою були складені матеріали перевірки від 22 грудня 2014 року із зазначенням про те, що ОСОБА_5 повідомила, що до відділу державної виконавчої служби вона з'явиться самостійно.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, у вересні 2015 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою проживання боржника для перевірки майнового стану ОСОБА_5, про що складено відповідний акт за участю понятих, у якому зазначено про те, що майна, на яке можливо звернути стягнення на момент перевірки, виявлено не було.

29 вересня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ОСОБА_1 згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» із заначенням про те, що відповідно до повідомлення ДАІ м. Києва транспортних засобів за боржником не зареєстровано, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржнику ОСОБА_5 на праві власності належить будинок з надірними приміщеннями Київська обл., Броварський ройон, с. Гоголів, що передано в іпотеку ПАТ КБ «Надра» за розміром основного зобов'язання 156 150,60 дол. США строком виконання до 20 березня 2033 року. Згідно ухвали Святошинського районного суду м. Києва знято арешт з нерухомого майна, яке являється предметом іпотеки ПАТ «Райфайзен банк Аваль», що належить на праві власності боржнику, а саме нежитлове приміщення в літ. А за адресою АДРЕСА_2; згідно відповіді ДПС України відкритих рахунків боржника у банківських установах немає, а також інформації про джерела отримання доходів боржника фізичної особи відсутня. Згідно відповіді УПФУ про осіб боржників, які отримують пенсії, інформація відсутня. Згідно акту державного виконавця майна належного боржникові за рахунок якого можна звернути стягнення не виявлено.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Телявського А.М. з приводу винесення вказаної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу є правомірними та відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні скарги суд також виходив з того, що відповідно до положень ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документу стягувачу з підстав відсутності майна у боржника не позбавляє стягувача права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання у визначені законом строки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, та з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Встановивши, що дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Телявського А.М. про повернення виконавчого документу були правомірними та відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність парових підстав для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що головним держаним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Телявським А.М. в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» їй не було направлено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу є безпідставними, оскільки копія зазначеної постанови направлена стягувачу за вих. № 35726, що підтверджено реєстром на відправлення поштової кореспонденції (рекомендованої) з повідомлення за 06 жовтня 2015 року (а.с. 31).

Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій не було здійснено всіх відповідних дій з перевірки майнового стану боржника відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» є також безпідставними, оскільки з копії матеріалів виконавчого провадження вбачається, що стосовно виконання судового рішення головним державним виконавцем були вчинені всі необхідні заходи щодо розшуку майна боржника, зокрема, були надіслані відповідні запити щодо встановлення наявності майна у боржника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Інспекції сільського господарства, ДАІ м. Києва, Державного агентства земельних ресурсів України, Державної авіаційної служби, Територіального управління державного комітету України з промислової безпеки, охорони гірничого нагляду по Київській області та по м. Києву, Державної служби інтелектуальної власності України, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві з відповідей на які вбачається, що за боржником рухоме та нерухоме майно не зареєстровано.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Таким чином, державний виконавець вжив усіх заходів щодо встановлення наявності майна у боржника.

Разом з тим, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним по справі доказам, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.М.Ратнікова