Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом примусового вселення, проведення технічної інвентаризації та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 червня 2016 року,

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з квітня 1990 року вона з відповідачем перебували у шлюбі. У серпні 1999 року шлюб розірвано. На той час ОСОБА_5 вже тривалий час з сім'єю не проживав, однак наполягав на зустрічах з дитиною, тому мав ключ від квартири АДРЕСА_1, яка була придбана в період шлюбу та де з 1996 року проживала позивач та їх неповнолітня дитина. З 1991 року ОСОБА_5 проживав у АДРЕСА_2. 27 листопада 2001 року позивач виявила зникнення документів на техніку, тому на наступний день змінила замки на вхідних дверях. 26 листопада 2001 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя.

12 грудня 2001 року майно в квартирі було описано, арештовано та накладено арешт на квартиру. 18 грудня 2003 року між сторонами підписано мирову угоду, якою визнавалось право власності на спірну квартиру по 1/2 за кожним та був наявний перечень речей, які повинні були відійти кожному з співвласників. 16 січня 2014 року ОСОБА_5 зламавши металеві двері проник до спірної квартири та з того часу не пускає позивача до квартири, чинить їй перешкоди в користуванні власністю. 24 січня 2004 року ОСОБА_4 звернулася з заявою до правоохоронних органів, повідомивши, що відповідач не пускає її з малолітнім сином до квартири, вона з дитиною фактично залишились на вулиці, однак відповіді так і не надійшло.

Ураховуючи наведене, просила усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом примусового вселення в квартиру АДРЕСА_1 з одночасним проведенням технічної інвентаризації квартири спеціалістом БТІ шляхом доступу до всіх приміщень квартири; зобов'язати ОСОБА_5 не перешкоджати користуванню квартирою; стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2016 року, залишеним без змін апеляційного суду Харківської області

від 8 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_4 в дану квартиру. Зобов'язано ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_4 користуватися наведеною вище квартирою. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, та повністю скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріально та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд вірно застосував положення ст. ст. 319, 321, 383 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку (ст. 212 ЦПК України), встановив фактичні обставини справи та прийшов до правильного висновку, що позивач як співвласник спірної квартири має право володіти і користуватися власністю, а відповідач не має права позбавляти чи обмежувати її у цьому праві.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 лютого

2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 червня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

Ю.Г.Іваненко