АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-53 Головуючий у 1-й інстанції - Новак А.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

Невідомої Т.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в міста Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, правонаступниками якої є ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Національний Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7 (правонаступників ОСОБА_1), третя особа - Дочірнє підприємство "Долмарт Україна", про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року у повному обсязі задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Національний Кредит" до ОСОБА_1, третя особа - Дочірнє підприємство "Долмарт Україна", про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд звернув стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 20 травня 2010 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Національний Кредит" та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексєєвою Н.О., реєстровий номер 977, у рахунок погашення заборгованості Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року зі змінами та доповненнями у розмірі 10 550 271 грн. 40 коп., з яких 8 687 630 грн. 65 коп. заборгованість за кредитом; 623 236 грн. 40 коп. заборгованість по процентам; 34 175 грн. 33 коп. пеня за несвоєчасну сплату процентів; 396 595 грн. 82 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 7 421 грн. 01 коп. 3% річних від простроченої суми процентів, нарахованих за правилом ст.625 ЦК України; 58 524 грн. 64 коп. 3% річних від простроченої суми кредиту, нарахованих за правилом ст.625 ЦК України; 40 368 грн. 69 коп. інфляційні втрати по сплаті процентів; 267 737 грн. 33 коп. інфляційні втрати по сплаті кредиту; 434 381 грн. 53 коп. штраф за порушення строків повернення кредиту, передбачений п.3.3.7, 4.3.1 Кредитного договору, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством "Банк Національний Кредит" права власності на жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 671.50 кв.м, який складається з жилого будинку, зазначений за планом під літерою "Б", жилою площею 207.9 кв.м, гаражу зазначений за планом під літерою "Г", сараю зазначений за планом під літерою "Д" та спорудження під №1-4, І вартістю 6 895 360 грн. та земельну ділянку площею 0.1000 га за адресою: АДРЕСА_1, яка надана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 1 098 540 грн. Суд вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.2, а.с.91-95).

В ході апеляційного розгляду справи у судовому засіданні 4 червня 2015 року представником третьої особи ДП "Долмарт Україна", Шкварко В.І., було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, обґрунтоване тим, що відповідач ОСОБА_1. померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2, а.с.128-129).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 червня 2015 року провадження у справі зупинено до залучення у справі правонаступника померлої ОСОБА_1.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року провадження у справі відновлене. Справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року задоволено заяву ПАТ "Банк Національний Кредит" про залучення до участі у справі правонаступників позивача - апеляційний суд залучив до участі у справі за позовом ПАТ "Банк Національний Кредит" до ОСОБА_1. третя особа - ДП "Долмарт Україна", про звернення стягнення на предмет іпотеки у якості правонаступників відповідача, ОСОБА_1: ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_4; ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4; ОСОБА_5; ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_4; ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4; ОСОБА_5; ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7 набули процесуального статусу відповідачів у даній цивільній справі.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та представник ДП "Долмарт Україна" не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлялись належним чином. Суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_8., що діє в інтересах законного представника ОСОБА_6., ОСОБА_7., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представника позивача, ОСОБА_9., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

20 травня 2010 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт Україна» був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №18Ю/2010/05-658/2-1.

В подальшому, а саме 27 травня 2010 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт Україна» було укладено Договір про внесення змін та/або доповнень №2 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року.

25 серпня 2010 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт Україна» було укладено Договір про внесення змін та/або доповнень №3 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року.

15 червня 2011 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт України» було укладено Договір про внесення змін та/або доповнень №4 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року.

30 травня 2012 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт Україна» було укладено Договір про внесення змін та/або доповнень №5 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року.

20 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт Україна» було укладено Договір про внесення змін та/або доповнень №6 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 18Ю/2010/05-65 8/2-1 від 20 травня 2010 року.

14 січня 2013 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт Україна» було укладено Договір про внесення змін та/або доповнень №7 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року.

27 березня 2013 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт Україна» було укладено Договір про внесення змін та/або доповнень №8 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року.

31 травня 2013 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт Україна» було укладено Договір про внесення змін та/або доповнень №9 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року.

12 серпня 2013 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт Україна» було укладено Договір про внесення змін та/або доповнень №10 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року.

14 листопада 2013 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт Україна» було укладено Договір про внесення змін та/або доповнень №11 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року.

16 січня 2014 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ДП «Долмарт Україна» було укладено Договір про внесення змін та/або доповнень №12 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 18Ю/2010/05-65 8/2-1 від 20 травня 2010 року.

Відповідно до умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії №18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року із змінами та доповненнями ПАТ «Банк Національний Кредит» надав відповідачу кредит в сумі 8 687 630 грн. 65 коп. на строк до 17 травня 2014 року зі сплатою відсотку за користування кредитними коштами у розмірі 26.0% річних та комісій в розмірі визначеному за домовленістю сторін.

У боржника ДП «Долмарт Україна» станом на 5 серпня 2014 року заборгованість за зобов'язаннями які виникли за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року із змінами та доповненнями становить 10 550 271 грн. 40 коп, з яких: 8 687 630 грн. 65 коп. заборгованість за кредитом; 623 236 грн. 40 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 34 175 грн. 33 коп. заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів; 396 595 грн. 82 коп. заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту; 7 421 грн. 01 коп. заборгованість трьох відсотків річних від простроченої суми процентів нарахованих за правилами ст. 625 ЦК України; 58 524 грн. 64 коп. заборгованість трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту нарахованих за правилами ст. 625 ЦК України; 40 368 грн. 69 коп. заборгованості індексу інфляції за час прострочки по сплаті процентів; 267 737 грн. 33 коп. заборгованості індексу інфляції за час прострочки по кредиту; 434 381 грн. 53 коп. заборгованості по штрафу за порушення строків повернення кредиту відповідно до умов п. п. 3.3.7, 4.3.1 Кредитного договору.

20 травня 2010 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідач забезпечив предметом іпотеки виконання зобов'язання ДП «Долмарт України» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року із змінами та доповненнями.

Відповідно до договору іпотеки від 20 травня 2010 року, укладеного між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_1 і змін до іпотечного договору від 27 травня 2010 року, 25 серпня 2010 року, 30 травня 2012 року, 15 червня 2011 року, 21 вересня 2012 року, іпотекодавцем передано іпотекодержателю предмет іпотеки - жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 671.50 кв.м, який складається з жилого будинку - зазначений за планом під літерою «В», жилою площею 207.9 кв.м., гаражу - зазначений за планом під літерою «Г», сараю - зазначений за планом під літерою «Д» та спорудження під № 1-4, І та земельну ділянку площею 0.1000 га за адресою: АДРЕСА_1, яка надана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_1.

Умовами договору іпотеки від 20 травня 2010 року укладеного між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_1 і змін до іпотечного договору від 27 травня 2010 року, 25 серпня 2010 року, 30 травня 2012 року, 15 червня 2011 року, 21 вересня 2012 року (п. 4.5) визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, а саме на підставі рішення суду, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги про усунення порушення зобов'язання направлялося відповідачу та третій особі 27 червня 2014 року за №04-11/2429 від 26 червня 2014 року та 27 червня 2014 року за №04-11/2406 від 26 червня 2014 року, про що свідчать копії досудових вимог, які наявні в матеріалах справи та копії описів вкладення у пакет документів і рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, проте не були ними задоволені.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 20 травня 2010 року, укладеним між ПАТ "Банк Національний Кредит" та ОСОБА_1. у рахунок погашення заборгованості ДП "Долмарт Україна" за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №18Ю/2010/05-658/2-1 від 20 травня 2010 року зі змінами та доповненнями у розмірі 10 550 271 грн. 40 коп. шляхом визнання за ПАТ "Банк Національний Кредит" права власності на жилий будинок та земельну ділянку площею 0.1000 га за адресою: АДРЕСА_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання права власності на предмет іпотеки не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

За правилом ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (позасудове врегулювання) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотеко держателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до положень ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Із правових позицій Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 11 грудня 2013 р. №6-124цс13 та постанові від 30 березня 2016 р. №6-1851цс15, які відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК є обов'язковими для всіх судів України, вбачається наступне.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (постанова ВСУ від 11 грудня 2013 р. №6-124цс13).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки (постанова ВСУ від 30 березня 2016 р. №6-1851цс15).

У даному конкретному випадку пунктом 4.5.7 статті четвертої Іпотечного договору від 22 травня 2010 року передбачене застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (п.4.5 Договору).

Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, в порядку, встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку"; шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку"; шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст.6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (п.4.5.2, 4.5.3., 4.5.4, 4в

При цьому, відповідно до п.4.6 Договору, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку"; шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Таким чином, іпотечним договором визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом отримання права власності на предмет іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання і здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на цю обставину у контексті положень Закону України "Про іпотеку" та правових позицій Верховного Суду України щодо застосування цього Закону, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ч.2 ст.309 ЦПК).

Оскільки за правилом ч. 3 ст. 303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за його безпідставністю.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, правонаступниками якої є ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7, задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома