Справа № 229/1570/16-ц
Провадження №2/229/828/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

прокурора Федорцова М.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника органу опіки та

піклування Мельніченко Т. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження. Обґрунтовує свої вимоги таким. ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 з 16 жовтня 2008року. На час укладання шлюбу ОСОБА_4 перебував у виправній колонії, де відбував покарання за навмисний злочин.

Під час шлюбу в них народилося ІНФОРМАЦІЯ_2 двоє доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6. З самого народження мати сама виховувала дітей, які мешкали з нею та її батьками.

Сімейне життя з відповідачем не склалося. Рішенням суду від 29 грудня 2011року шлюб між ними розірвано. Згідно рішення суду від 14 лютого 2012р з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини доходу відповідача на утримання дітей. Ніяких аліментів відповідач жодного разу не сплатив.

Обидві доньки відвідують дошкільний заклад, характеризуються позитивно. Відповідач жодного разу не цікавився життям своїх дітей. ОСОБА_4 не виконує своїх обов'язків по утриманню і вихованню дітей .

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги. ОСОБА_3 пояснила, що шлюб з відповідачем був укладений під час відбування ним покарання. В цьому шлюбі в них народилося двоє доньок. Після народження дітей відповідач припинив з нею спілкуватися. Його не цікавило життя дітей. Потім їй стало відомо, що відповідач спілкується з іншою жінкою, яка стала відвідувати його в колонії. Через це в 2011році вона звернулася до суду і шлюб було розірвано. В 2012році рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання дітей, але за весь час він не сплатив жодного разу аліменти, хоча він мав можливість працювати в колонії і відповідно надсилати їй кошти на утримання дітей. Зі слів матері відповідача їй відомо, що в нього є інша сім'я. В 2014році через воєнний стан в регіоні , вона зверталася до відповідача за дозволом на вивіз дітей за межі України. Відповідач надав такий дозвіл. З вересня 2014року вона живе в Росії, має роботу, а діти живуть з її батьками в м.Дружківці. Вона забезпечує дітей матеріально всім. Мала бажання взяти дітей до себе, але в дозволі на вивіз дітей відповідач їй відмовив. Їй відомо, що в червні 2016року його звільнено умовно достроково, але в м.Дружківку він не повернувся і мешкає в Луганській області на території, яка не підконтрольна Україні. Відповідач ніяким чином не виконує свої батьківські обов'язки по утриманню дітей, їх вихованню. На даний час вона має фактичні шлюбні стосунки з іншим чоловіком, мають намір укласти шлюб, забрати до себе дітей. Цей чоловік має бажання удочерити її доньок. Вона позбавлена можливості взяти дітей до себе. Тому просить позов задовольнити. Не заперечують щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду надані судові повістки з позначкою житлової організації про неможливість вручити повістку відповідачу через його відсутність за місцем реєстрації - АДРЕСА_2

Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження (а.с.10-11).

Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано згідно рішення Дружківського міського суду від 29.12.2011року (а.с.13).

Фактично ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з матір"ю, бабусею ОСОБА_7, дідусем ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_1. (а.с.15,16). Квартира перебуває в доброму стані, чиста, затишно. У дітей окрема кімната, є місце для навчання, ігор, відпочинку. Мати працює в Росії, але з доньками підтримує постійний зв'язок.

Відповідач не проживає з дітьми, відбуває покарання згідно вироку суду в Петрівській ВК № 24, Луганської області, яка перебуває на території не підконтрольній Україні. Зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.30).

На утримання дітей з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу за рішенням Дружківського суду № 2 /516/136 від 14 лютого 2012р (а.с.14). Однак аліменти за рішенням суду позивач не отримувала. Перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Дружківської міської ради з 01.07.2012р по 30.11.2014р і отримувала допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дітей, або місце проживання їх не відоме (а.с.47).

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пп. 15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивач на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків посилається на характеристику дітей, яка видана вихователем групи та директором садочку, який відвідують діти, а також на Акт обстеження матеріально-побутових умов неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6. (а.с.15,16) В зазначених документах зазначено, що батько дітей з сім'єю не проживає, не підтримує жодних контактів з дітьми, в дитячому садочку жодного разу не з'являвся, матеріально не забезпечує їх. (зі слів родичів).

Суд вважає, що такі докази не підтверджують факт умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, виходячи з такого. Ці факти зазначені зі слів родичів. Відповідач , як стверджує позивач та її представник, відбував покарання у виправній колонії, тому суд вважає, був позбавлений можливості займатися вихованням своїх дітей.

Позивач також посилається на пояснення свідка ОСОБА_7, яка є її матір'ю.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що зі слів матері відповідача їй відомо, що відповідач має іншу сім'ю. Також мати відповідача пояснювала, що син звільниться від відбування покарання і дітей забере. Але фактично діти йому не потрібні. Він їхнім життям не цікавиться, матеріально їх не забезпечує. Донька планує шлюб з іншим чоловіком, який бажає удочерити її дітей. З 2014року донька працює в м.Москва, і повністю утримує дітей сама.

Аналізуючи покази свідка, суд вважає, що не можна прийти до переконливого висновку про умисне ухилення відповідача приймати участь у вихованні дітей. Він висловлює своє бажання взяти дітей до себе після відбуття покарання, про що повідомляла його мати.

Позивач посилається на той факт, що відповідач не сплачував їй аліменти на утримання дітей, що на її думку свідчить про ухилення від виховання дітей, однак суд з такою думкою не погоджується, оскільки вважає, що позивачем не доведено суду , що відповідач саме ухилявся від утримання своїх дітей. Відповідач зі слів позивача відбував покарання у колонії до червня 2016року . Доказів, що він мав можливість надавати матеріальну допомогу, перебуваючи в колонії, суду не надано.

Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради № 16-2301-01 від 23.09.2016р (а.с. 80-81) орган опіки вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до його малолітніх дітей, та рекомендує ОСОБА_3 звернутися до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України без згоди та супроводу батька. Обґрунтовують висновок тим, що відповідач протягом 2006-2016років знаходився в місцях позбавлення волі, він не мав можливості займатися вихованням своїх дітей, на теперішній час відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав.

Представник органу опіки та піклування Мельніченко Т.В. підтримала висновок органу опіки і вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки не доведено позивачем факту умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків.

Прокурор, який приймав участь у справі, також вважає що на даний час відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських обов'язків. Позивачем не доведені позовні вимоги, тому просить відмовити в задоволенні позову.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав.

Позивачем не надано жодних беззаперечних доказів умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїх батьківських обов'язків.

Даних про те, що відповідач є хронічним алкоголіком або наркоманом матеріали справи не містять.

Враховуючи, що під час судового розгляду доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та його винної поведінки позивачем надано не було, і такі обставини судом не встановлені, суд вважає, що позбавлення його батьківських прав є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам дітей, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,223-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом 10 днів після проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Т.Л.Панова