Справа № 204/2023/16-ц
Провадження № 2/204/1201/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа - Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2016 року Позивач звернулась з позовом до ОСОБА_2 міської ради, третя особа - Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 січня 2011 року помер її чоловік - ОСОБА_3. 28 січня 2011 року за заявою позивача було відкрито спадкову справу № 61/2011 для успадкування майна померлого, а саме квартири АДРЕСА_1. 16 лютого 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 винесено постанову в зазначеній спадковій справі про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Так, у ході перевірки поданих для оформлення спадщини документів нотаріусом було зясовано, що спадкове майно, а саме квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 була придбана спадкодавцем 01 лютого 1996 року на підставі договору купівлі-продажу. Однак, після придбання вказаного будинку спадкодавець не зареєстрував право власності на вказану квартиру у державному органі відповідно до вимог законодавства і на момент вчинення вказаної нотаріальної дії зазначене майно продовжувало бути зареєстрованим в органах БТІ за продавцем. На підставі вищевикладеного Позивач звернулась до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з'явилась. Про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. До суду надіслала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі.

Згідно з ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 24 травня 1975 року Красногвардійським районним відділом РАЦС м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 455, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КИ №403564 (а. с. 16).

За життя, чоловіку позивача ОСОБА_3, належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01 лютого 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, який зареєстровано в реєстрі за № 4784 (а. с. 13), яку ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_8

Згідно з технічного паспорта, який виданий начальником КП ДМБТІ ОСОБА_9, станом на 28.10.2011р., власником квартири № 17 в житловому будинку 12-а по вулиці Криворізькій у м. Дніпропетровську є ОСОБА_8 (а. с. 11).

Не зважаючи на те, що зазначена квартира була придбана у власність ОСОБА_3 у 1996 році, за свого життя, останній не зареєстрував право власності на своє імя.

Чоловік позивача - ОСОБА_3, помер 15 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 382732, актовий запис № 506, яке видане відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_2 міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 20.01.2011р. (а. с. 17).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, що складається з квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно зі звіту про оцінку майна реєстраційний № 920814_16022016_1, який виготовлено ФОП ОСОБА_10 від 16 лютого 2016 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2, розташована на 2 поверсі 4 поверхового будинку, загальною площею 32,4 м? та складається з 1 кімнати (а. с. 12).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Позивач по справі, ОСОБА_1, звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини № 116 від 28 січня 2011 року, в якій зазначила, що 15 січня 2011 року помер її чоловік ОСОБА_3 На день його смерті залишилася спадщина, яку вона приймає. Інші спадкоємці передбачені ст. 1241 ЦК України відсутні (а. с. 41).

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

На виконання вимог Закону, 16 лютого 2016 року до нотаріальної контори від імені Позивача звернувся ОСОБА_11, що діяв на підставі довіреності, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується заявою № 298 від 16.02.2016 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 61/2011 (а. с. 51).

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії від 16 лютого 2016 року, яка видана державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно, а саме, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 14).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено у ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування позачергово.

Відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За приписами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи що право власності на спадкове майно було набуто у період дії цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень визначається як - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на нерухоме майно, яке виникло до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Згідно ст. 128 ЦК УССР 1963 року (що діяв на час придбання нерухомого майна) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Таким чином, право власності на спадкову квартиру виникло у ОСОБА_3 після укладення договору купівлі-продажу та передання йому у фактичне користування вказаної квартири, та не було повязано з державною реєстрацією права власності на це майно, а тому суд вважає встановленим той факт, що власником спадкової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 був ОСОБА_3, у звязку з чим право власності на квартиру увійшло до спадкової маси усього майна, що залишилося після його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом від спадщини не відмовилась, прийняла її в установленому законом порядку у встановлений законом строк, а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3

Враховуючи ті обставини, що позивач успадкувала за законом право на нерухоме майно, у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, право на яку мав спадкодавець, та в установленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що останній за життя не здійснив державної реєстрації своїх прав на нього, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Таким чином суд, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши матеріал справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачем слід визнати право власності у порядку спадкування за законом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що залишилася після смерті її чоловіка.

На підставі ст.ст. 328, 384, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1254, 1258, 1268, 1269, 1270, 1272, 1296, 1297 цивільного кодексу України, ст.ст. 1-4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 67 Законом України «Про нотаріат», ст. 128 ЦК УРСР 1963 року, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 80, 88, 197, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа - Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом на квартиру № 17, розташовану в будинку № 12-а по вулиці Криворізька в місті Дніпропетровську, що залишилася після смерті ОСОБА_3, померлого 15 січня 2011 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез