У Х В А Л А

іменем України

19.10.2016 року суддя Юрївського районного суду Дніпропетровської області Маренич С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,

В с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу Фермерського господарства «Плантера» , укладеного між ним та відповідачем ОСОБА_2 11.10.2016 року.

Дослідивши матеріали позовної заяви, вважаю, що у відкритті провадження по даній справі слід відмовити з наступних підстав:

- відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь які справи у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесене до інших видів судочинства.

Згідно п. 4 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Разом з тим, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі зокрема справи , що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками , акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

У разі встановлення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії суди повинні керуватися поняттям корпоративних прав, яке подано у ч. 1 ст. 167 ГК України, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів, у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.10.2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»).

Згідно до п. 1.1 та п. 1.2 постанови Пленуму ВГСУ № 4 від 25.02.2016 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» господарським судам пiдвiдомчi справи, що виникають з корпоративних вiдносин у спорах мiж юридичною особою та її учасниками (засновниками, акцiонерами, членами), у тому числi учасником, який вибув, а також мiж учасниками (засновниками, акцiонерами, членами) юридичної особи, повязаними iз створенням, дiяльнiстю, управлiнням та припиненням дiяльностi такої особи, крiм трудових спорiв. При визначеннi пiдвiдомчостi справ цієї категорiї судам слiд враховувати, що з огляду на системний аналiз положень статті 84 ЦК України, частини пятої статтi 63, частин першої та третьої статтi 167 ГК України, Закону України «Про господарськi товариства», Закону України «Про акцiонернi товариства», статей 1, 19 i частин першої, шостої статтi 20 Закону України «Про фермерське господарство», статей 6, 8, 19 та 21 Закону України «Про кооперацiю» корпоративнi вiдносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних пiдприємствах, заснованих на власностi двох або більше осiб. За змiстом положень пункту 4 частини першої статтi 12 ГПК України, статтi 167 ГК України, статті 2 Закону України «Про акцiонернi товариства» сторонами у корпоративному спорi є: юридична особа та її учасник (засновник, акцiонер, член), у тому числi учасник, який вибув; учасники (засновники, акцiонери, члени) юридичної особи.

Продаж частки у статутному капіталі господарства означає відчуження сукупності корпоративних прав та обовязків повязаних з участю особи в господарстві, серед яких, зокрема, право на управління господарством, на отримання частини прибутку від діяльності господарства. Особа, яка придбала частку у статутному капіталі господарства одночасно отримує право на участь у вказаному господарстві.

В позовній заяві позивач посилається на те, що являється засновником та головою ФГ «Плантера» , а також єдиним власником такого, при цьому просить визнати недійсним договір купівлі продажу ФГ «Плантера» від 11.10.2016 року, предметом якого є продаж позивачем ОСОБА_1 покупцеві ОСОБА_2 ФГ «Плантера», як єдиного майнового комплексу , призначеного для здійснення підприємницької діяльності з виробництва та продажу сільськогосподарської продукції, а також 100 % корпоративних прав у цьому господарстві, в тому числі частки у статутному фонді господарства у розмірі 1 500 грв., що становить 100 % статутного фонду господарства (ас. 24-25).

З матеріалів доданих до позову вбачається, що 11 жовтня 2016 року відповідач ОСОБА_2 за рішенням засновника ФГ «Плантера» ОСОБА_1, який володіє 100 % статутного фонду господарства, був прийнятий до складу учасників (засновників) вказаного господарства, з призначенням на посаду голови господарства та розподіленням його частки у статутному капіталі цього господарства (ас. 26), а відтак відповідач набув статус учасника (засновника) господарства з усіма правами та обовязками, передбаченими законодавством України та статутом ФГ «Плантера», включаючи правомочності на участь в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку цього господарства (ас. 21-23).

Оскільки спір виник між учасниками (засновниками) ФГ «Плантера» щодо купівлі продажу ФГ «Плантера», а також 100 % корпоративних прав у цьому господарстві, в тому числі 100 % частки у статутному фонді господарства, що повязано з розпорядженням корпоративними правами, то вказаний спір є корпоративним, а отже справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 14.09.2016 року № 6-457цс16.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На основі викладеного, керуючись ст. ст. 122, 293, 294 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним у звязку з тим, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного суду через суд першої інстанції, шляхом подачі протягом п»яти днів , з дня отримання її копії, апеляційної скарги.

Суддя: С.О.Маренич