Справа №: 272/499/16-ц
Провадження № 2/272/369/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої - судді: Чуб І.А.

з участю : секретаря - Яцюк В.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав власника шляхом вселення, суд

встановив :

Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначає, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1, де й зареєстрована. Квартира була придбана позивачем та відповідачем ОСОБА_3 03.03.2006 року, коли вони перебували в зареєстрованому шлюбі, тому є спільною сумісною власністю позивача та відповідача ОСОБА_3 Суб"єктивне право власності передбачає правомочності володіння, користування і розпорядження майном. Відповідачі перешкоджають здійсненню позивачу прав власника. На час придбання квартири сім"я позивача, яка була єдиною, проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. За спільним рішенням, позивач з чоловіком і дочкою залишилися проживати за тією ж адресою, а мати чоловіка відповідачка ОСОБА_4 поселилася в їхній квартирі. Коли за станом здоров"я позивач була змушена поселитися в батьківському будинку, відповідачі залишилися проживати за старими адресами. З недавніх пір у позивача погіршилися відносини із сім"єю її брата, який також проживає у батьківському будинку. Позивач змушена вимагати судового захисту своїх прав власника, тому, що іншого житла крім квартири, що належить їй на праві спільної сумісної власності вона не має. Відповідачі ж заперечують проти її вселення і не допускають її до квартири, в якій вона зареєстрована. Позивач просить вселити її в квартиру АДРЕСА_2.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що в добровільному порядку відповідачі відмовляють, щоб позивач вселилася у спірну квартиру, мотивуючи тим, що поки не буде рішення суду про вселення позивач до квартири не вселиться. Ключів від квартири у позивача немає. Неодноразові намагання вселитися до квартири результатів не дали. У позивача немає іншого житла . Просила вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в попередньому судовому засіданні позов визнав частково, в подальшому в судові засідання не з`явився, будучи належним чином відповідно до ст.74 ЦПК України повідомленим про час та місце проведення судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання неодноразово не з`явилася, будучи відповідно до ст. 74 ЦПК України належним чином повідомленою про час та місце проведення судового розгляду.

Суд вислухаши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України).

В ході судового розгляду судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 була придбана позивачем та відповідачем ОСОБА_3 в період шлюбу, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 03.03.2006 року та витягами (а.с. 44-47). Згідно рішення Андрушіського районного суду від 14.12.2015 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 шлюб, укладений 12.09.1998 року було розірвано (а.с. 8).

Відповідно до вимог ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи із вищевикладеного спірна кватира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача.

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована в спірній квартирі за адресою : м.Андрушівка, вул. Заводська, б. 14, кв. 4 (а.с. 2). Однак із довідки Андрушівської міської ради від 13.09.2016 року № 3568 видно, що на момент розгляду справи судом позивач ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: м.Андрушівка по вул. Береговій, 28 разом з матірю - ОСОБА_1, братом ОСОБА_5 та його родиною (а.с. 33). Згідно інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у позивача ОСОБА_2 іншого нерухомого майна у власності немає (а.с. 72).

На момент розгляду справи, у спірній квартирі проживає відповідач ОСОБА_4, яка також зареєстрована у спірній квартирі, згідно копії паспорта (а.с.25), відповідачі перешкоджають вселенню позивача у спірну квартиру, що підтвержується поясненнями представника позивача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ЖК України, зокрема у ст.150 ЖК України, визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК.

Ч. 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про захист прав власника шляхом вселення в спірну квартиру позивача, оскільки право власності останньої ніким не оспорене, відповідачі порушують право позивача як власника на вільне користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави слід стягнути в рівних частках судовий збір за позовну заяву немайного характеру в сумі 551,20 грн., оскільки позивач є інвалідом І групи (а.с. 6) та відповідно п.9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір " звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях .

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

вирішив :

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. в рівних частках по 275,60 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня проголошення рішення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:ОСОБА_6