Провадження № 2/127/4283/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 06 листопада 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір №500428099, за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 99 176,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 07 листопада 2018 року. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з чим ОСОБА_1 станом на 28 квітня 2016 року має загальну заборгованість за кредитом 100 996,03 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 75 101,06 грн., заборгованості по відсотках 10 026,77 грн., заборгованості по комісії 15 868,20 грн. Через неналежне виконання умов кредитного договору відповідачу також нарахований штраф в розмірі 2 016,20 грн.

Відтак позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №500428099 в розмірі 100 996,03 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, оскільки він є необґрунтованим.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

При розгляді справи судом встановлено, що 6 листопада 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №500428099.

В п.2 договору визначено, що банк надає позичальникові кредитні кошти в розмірі 99 176,00 грн. з кінцевим терміном повернення 07 листопада 2018 року.

У п. 2.2 договору вказано, що за користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів в розмірі 14,99%.

П. 2.8 договору передбачено також, що позичальник сплачує банку комісійну винагороду за управління кредитом за період з 1-місяця користування кредитом по 60-місяць користування кредитом в розмірі 1,60% від суми кредиту.

В п. 3 кредитного договору закріплено, що всі відносини між позичальником та банком, що виникають на підставі цього Договору врегульовуються Розділом 2 «Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 2011 від 31 липня 2013 року. Вказані у цьому пункті «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк», є невід'ємною частиною цього договору та визначають інші істотні умови цього договору, зокрема, але не виключно порядок і умови нарахування процентів за користування кредитом, умови здійснення платежів, умови настання відповідальності за неналежне виконання зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або інших платежів, що вказані у цьому договорі, а також будь-які інші умови, необхідні для врегулювання відносин між позичальником та банком.

Відповідно до п. 12 розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк» нарахування процентів на залишок заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно протягом періоду від дня надання кредиту до календарної дати (в залежності від того, яка з них настане раніше): (а) яка визначена сторонами як дата припинення нарахування процентів за користування кредитом та вказана в розділі №1 цього договору, виходячи з 30 днів у місяці та 360 днів у році, або (б) фактичного повернення заборгованості за кредитом.

На підставі п. 13 розділу №2 кредитного договору позичальник зобов'язується повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за його користування та/або комісії , якщо сплата комісій передбачена розділом №1 цього договору та/чи інші платежі за цим договором, у порядку, визначеному договором.

Повним поверненням простроченої заборгованості позичальника за цим договором є повне виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення простроченої заборгованості за кредитом, сплати простроченої суми процентів за його користування, прострочених сум та/або комісії, якщо сплата комісій передбачена розділом №1 цього договору та/або інших платежів за договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

За умовами кредитного договору ОСОБА_1 мала вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором строк.

За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору штраф.

Відповідно до умов п. 4 кредитного договору позичальник зобов'язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом № 1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором, сплатити банку штраф у розмірі 50,00 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу.

Згідно з умовами п. 5 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтвердила, що вона попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої передбачено нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами Національного банку України, які їй роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення, та з якими вона цілком згодна.

Оскільки ОСОБА_1 порушила строки виконання, банком нарахований штраф в розмірі 2 016,20 грн.

Відповідно до п. 15 Загальних умов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» банк має право в будь-якому разі вимагати дострокового виконання всіх зобов'язань позичальника за договором у випадку прострочення більше ніж на місяць терміну сплати обов'язкового платежу за кредитом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №500428099 від 06.11.2013 року за позичальником станом на 28.04.2016 року рахується заборгованість в сумі 103 012,23 грн., яка складається з наступних складових:

- 75 101,06 гривень заборгованість за кредитом;

- 10 026,77 гривень заборгованість по відсоткам;

- 15 868,20 гривень заборгованість по комісії;

- 2 016,20 гривень штраф.

Однак, розмір боргу за кредитом, який банк просить стягнути, не підтверджений, а навпаки спростовується розрахунком заборгованості. Зокрема, банк просить стягнути 75 101,06 грн. боргу за кредитом, тоді як в розрахунку заборгованості у графі «тіло кредиту» - заборгованість» вказано борг у сумі 14958,76 грн.

Відповідно до наданого представником відповідача розрахунку по кредитному договору №500428099 від 06 листопада 2013 року рахується переплата за кредитом в розмірі 23 330,70 грн.

Стягнення комісії позивачем обґрунтовується п. 2.8.1 кредитного договору, в якому зазначено, що комісія за управління кредитом складає 1,60% від суми Кредиту.

Додатком 2 до кредитного договору визначено сукупну вартість кредиту, де вказано, що крім погашення основної суми кредиту та процентів, позичальник сплачує платежі за надані супутні послуги на користь банку, при цьому у графі «Комісія за управління кредитом» будь-які відомості відсутні, комісія не зазначена, а у графі «Інші послуги банку: валютно-обмінні операції, юридичне оформлення» вказано комісію у розмірі 1586,82 грн. щомісячно.

Відповідно до п. д) ч. 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Постанова Національного банку України №168 від 10.05.2007 року містить аналогічні зобовязальні норми для банків про інформування клієнтів-споживачів перед укладенням відповідного кредитного правочину щодо сукупної вартості кредиту, тощо.

Окрім того пунктом 3.6 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

З огляду на викладене суд дійшов до переконання про те, що вказаний пункт договору про сплату комісії є нікчемним, як такий, що суперечить чинному законодавству, зокрема постанові Національного банку України від 10.05.2007 року.

Положеннями ст.ст. 204, 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Таким чином, умова кредитного договору про нарахування вказаної комісії є недійсною в розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України, як така, що суперечить вимогам закону, а саме Постанові Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 та Закону України «Про захист прав споживачів».

У судовій практиці Верховного суду України від 01.02.2013 року з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.) Верховний Суд України зазначає, що споживач не має ані достатньої інформації про фінансові послуги, які їм надають, ані необхідних знань, щоб їх зрозуміти. Вони не завжди можуть оцінити рівень ризиків і можливі наслідки набуття додаткових фінансових зобов'язань та порівняти умови надання послуг, що пропонуються різними фінансовими установами. Таким чином Верховний Суд України зазначає, що споживач не має змоги ні економічно, ні юридично оцінити умови кредитного договору і обовязок надання достовірної інформації, відповідно до постанови НБУ №168 від10.05.2007 року лежить на кредитній установі.

В даному випадку банк, в порушення вимог вказаних нормативно-правових актів, включив до кредитного договору пункт, який суперечить вимогам чинного законодавства та зобовязав позичальника сплачувати комісію, встановлення якої є незаконним, а відтак така умова кредитного договору є нікчемною.

Оскільки доведено незаконність нарахування такої комісії, то і позовні вимоги про стягнення боргу за такою комісією у розмірі 15 868,00 грн. не підлягають до задоволення.

Нарахування штрафу обґрунтовується п. 4 кредитного договору, яким передбачено обовязок позичальника сплачувати штраф за порушення зобовязань у сталому розмірі - 50,00 грн. за кожне порушення та 150 грн. за порушення, яке триває понад 5 днів.

Цей пункт договору не відповідає положенням ст. 549 ЦК України, оскільки чинним законодавством не передбачено штрафу у сталому розмірі, а лише у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання, а відтак пункт договору, який передбачає такий обовязок позичальника є нікчемним, в силу того, що суперечить Закону, в звязку з чим нарахування та стягнення такого штрафу є незаконним.

Відповідачем за весь час користування кредитом було сплачено 30 149,58 грн., які банком зараховано в рахунок сплати комісії.

Суд вважає, що оскільки стягнення такої комісії є безпідставним, суму сплаченої комісії необхідно зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту. Якщо зарахувати цю суму на тіло кредиту, то відповідно до контррозрахунку представника відповідача наявна переплата з тіла кредиту в розмірі 23330,70 грн. Відповідно до ст. ст. 11, 58-60 ЦПК України тягар доказування лежить на позивачеві. Письмового розрахунку, який би спростовував розрахунок платежів, наданий представником відповідача, представник позивача суду не подав.

Відтак прострочки оплати за графіком платежів, який є додатком №1 до кредитного договору, позичальник ОСОБА_1 не допустила. Оскільки кредитний договір між сторонами укладено до 07 листопада 2018 р., а позичальник дотримується графіку платежів, положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та сплати процентів до виниклих правовідносин не може бути застосовано.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 16, 526, 527, 530, 590, 652, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя