О К Р Е М А Д У М К А
Судді апеляційного суду
Чернівецької області ОСОБА_1
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог: приватний нотаріус Заставнівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсними договорів дарування, скасування державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, який дії в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2016 року про забезпечення позову.
У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який в своєму складі містив вимоги як майнового, так і немайнового характеру, предметом якого був захист порушеного права відносно нерухомого та рухомого майна, яке, на думку позивача, є її спільною сумісною власністю разом із ОСОБА_3
Обґрунтування вимог містили посилання на відчуження спірного нерухомого майна третій особі, залученої до справи в якості співвідповідача, а також знаходження спірного рухомого майна в приміщенні та розпорядженні цієї третьої особи в супереч волі іншого співвласника.
Одночасно позивачем була подана заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, обґрунтуваннями якої була внаслідок фактичного володіння ним загроза протиправного відчуження з боку ОСОБА_4 іншим особам.
Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23.11.2016 року заява про вжиття заходів забезпечення позову була задоволена, якою накладено арешт та заборонено вчиняти будь-які дії щодо спірного майна шляхом проведення його опису та арешту, опечатування приміщень для його зберігання органом ДВС та внесенням відповідних відомостей до Державних реєстрів про заборону відчуження майна згідно переліку.
Предметом апеляційного перегляду була відповідність закону зазначена ухвала згідно поданої апеляційної скарги ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4, обґрунтування якої містили доводи порушення судом першої інстанції статей 151-153 ЦПК України, а також розяснень пункту 16 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та пунктів 3 й 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», що негативно вплине на господарську діяльність субєкта підприємницької діяльності та можливих у звязку з цим незворотних наслідків.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 29.12.2016 року апеляційну скаргу задоволено та ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2016 року про забезпечення позову скасовано з відмовою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Колегія суддів більшістю голосів прийшла до висновку, що вимоги немайнового характеру відповідно до ст.152 ЦПК України не підлягають забезпеченню шляхом накладення арешту, з чим слід погодитися, а також відсутністю потреби примусового виконання очікуваного рішення суду в частині майнових вимог, з чим не можна погодитися з наступних підстав.
Обґрунтуваннями заяви про вжиття заходів забезпечення позову була загроза відчуження спірного майна іншим особам, що унеможливить виконання очікуваного рішення суду на захист порушеного права.
Майновою вимогою було визнання права спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно згідно переліку, законність якої разом із обраним способом захисту буде надано за результатами розгляду справи, про те слід виходити із наявності такої на час розгляду відповідного клопотання, що дає можливість застосування одного із видів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб, за певних передбачених процесуальним законом передумов.
Такими передумовами є визначені ч.3 ст.151 ЦПК України випадки, коли невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
При цьому, допускається як на підставу подання такої заяви посилання на загрозу відчуження спірного майна, що важко довести письмовими доказами. Про те, з урахуванням обставин справи та іншими письмовими доказами в сукупності, за яким вбачається відчуження ОСОБА_3 спірного нерухомого майна, можна погодитися з наявності такої загрози й щодо рухомого майна, яке знаходиться у ОСОБА_4 При чому, таке бажання з боку останньої вбачається з доводів самої апеляційної скарги, де зазначається у випадку арешту спірного майна про наявність перешкод щодо розпорядження ним з боку останньої, що свідчить про її позицію наявності прав також на рухоме майно.
Доказами утруднення виконання очікуваного рішення при відчуженні спірного нерухомого майна може бути вжиття з боку позивача додаткових способів захисту (наприклад, у предявленні віндикаційного позову), що призведе до затягування у часі захисту порушеного права.
Доказами утруднення чи неможливості виконання очікуваного рішення суду в частині рухомого майна за умови його відчуження може бути неможливість ним володіти, оскільки перехід права власності на нього на час розгляду справи не підлягає обовязковій державній реєстрації чи нотаріальному посвідченню.
Крім того, при підтвердженні заявлених прав позивача на спірне майно та усуненні перешкод в його використанні, таке рішення може бути предметом в порядку примусового виконання за умови здійснення перешкод з боку відповідача.
Про те, вжитий судом першої інстанції такий вид забезпечення позову, як опечатування приміщення для його зберігання виходить за межі вимог та порушує засади диспозитивності цивільного процесу, а визначення місця зберігання арештованого майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» належить до компетенції державного виконавця. Отже оцінка законності обраного виду та вплив на господарську діяльність не може бути предметом оцінки в цій справі.
Таким чином, вимоги апеляційної скарги щодо можливих негативних наслідків на господарську діяльність через опис та накладення арешту на спірне майно та внесення відомостей в Державний реєстр щодо реєстрації заборон на відчуження не містять належних доказів здійснення такої діяльності та проявів негативного впливу, через що вважаю, що апеляційна скарга підлягала частковому задоволенню, а саме скасуванню ухвали в частині опечатування приміщень для зберігання майна та залишення без змін в частині арешту та заборони відчуження спірного майна згідно переліку до набранням ухваленого в майбутньому рішення суду законної сили.
Суддя І.Н.Лисак