У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Гордійчук С.О., Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю: третьої особи ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

представника позивачки адвоката ОСОБА_3,

державного реєстратора ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Рівненської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, про відновлення державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року вказаний позов задоволено. Відновлено шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на: 1) житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Мирній 12-а в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 04 липня 2012 року Виконавчим комітетом Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області на підставі рішення Виконавчого комітету Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 27 червня 2012 року №96 та ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав №34720642, виданого Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 05 липня 2012 року; 2) земельну ділянку площею 0,138 га з кадастровим номером :10:043:0484 по вул.Мирній 12-а в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Ш-РВ №032689, виданого 19 листопада 2002 року Городоцькою сільською радою Рівненського району Рівненської області на підставі рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 12 квітня 2012 року №13.

Вважаючи рішення суду необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що між сторонами не виникало жодних спірних правовідносин, відповідач не має відповідного обов'язку перед позивачем та жодним чином не порушував його прав. Стверджує, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повинен був встановити наявність порушення права чи інтересу позивача на момент звернення до суду та визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Доводить, що позивачем у позовах про визнання права власності може бути лише особа, яка вже є

__________________________________________________________________________ Справа № 570/3439/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц 787/2244/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_7

власником, а можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстровано раніше в установленому законом порядку, не передбачена. Звертає увагу на те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане виконкомом Городоцької сільської ради Рівненського району 04.07.2012р. а ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав виданий КП «Рівненське обласне БТІ» 05.07.2012 року. Тобто житловий будинок набув юридичного статусу лише з 05 липня 2012 року, а шлюб розірвано рішенням Рівненського міського суду від 02 березня 2012 року. У зв'язку з цим вважає, що вимоги позивачки можуть стосуватись лише виплати компенсації за будівельні матеріали та обладнання, але не поділу будинку в натурі, адже він не був введений в експлуатацію та не підлягав державній реєстрації на той час. Заперечує право позивачки і на частину земельної ділянки та пояснює, що у 2002 році ОСОБА_8М реалізував свої право на приватизацію земельної ділянки для будівництва в майбутньому житлового будинку, отримавши Державний акт про право приватної власності на землю в порядку ст. 121 ЗК України. Посилається на роз'яснення, викладені у постанові Верховного Суду України від 22.02.2012р. в справі № 6-99цс11, де зазначено, що відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2014 року у цивільній справі № 569/19218/13-ц задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_9, та визнано недійсними без застосування наслідків недійсності договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою вул.Мирна 12-а в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2015 року скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на вказане майно, проведену на підставі договорів дарування, визнаних за рішенням суду недійсними.

За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_5 обґрунтовувала свої вимоги тим, що у звязку з визнанням правочину договору дарування недійсним та скасуванням реєстрації майна за обдарованою особою, має бути відновлена реєстрація цих прав за дарувальником ОСОБА_1, оскільки це майно є їх спільною сумісною власністю подружжя. В даний час наявний між ними спір про поділ будинку та земельної ділянки по вул.Мирна 12-а в с.Карпилівка Рівненського району, а за відсутності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на дане нерухоме майно за ОСОБА_1 вона не може захистити своїх порушених прав. ОСОБА_1 відновити реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно після визнання недійсним договору дарування не бажає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався конституційним принципом реального ефективного захисту порушених прав особи та виходив

з того, що оскільки третя особа ОСОБА_1 не бажає звертатися за відновленням запису про державну реєстрацію права власності на спірні нерухомі обєкти, а позивачка ОСОБА_5 їх витребувати не має права, внаслідок чого право власності на житловий будинок та земельну ділянку залишається офіційно публічно не підтвердженим, має місце порушення права позивачки здійснити поділ/виділ належної їй частки спільного майна, яке підлягає захисту в судовому порядку.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази, з якими погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно - правового інтересу у встановленні приналежності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб'єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об'єкта. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. При цьому вона ніяк не впливає на цивільно-правову рівність учасників обороту, автономію волі і свободу договору. Тобто не надає публічно-правового характеру вказаним правовідносинам, що дозволяє зробити висновок про можливість розгляду спорів щодо державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

У даному випаду реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно і є визначеним організаційним заходом, що використовується власником для впорядкування своїх основних відносин, предметом яких є нерухоме майно.

Даний висновок висловлений в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року по справі № 6-19093св13.

Як видно з рішення Рівненського міського суду від 10 червня 2014 року, яке набрало законної сили, житловий будинок по вул.Мирна 12-а в с.Карпилівка Рівненського району ОСОБА_5, ОСОБА_1 спільно будували під час перебування у шлюбі.

Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги про те, що у позивачки відсутнє право на звернення з даним позовом.

Положеннями ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусовою характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Положення Конституції України (ст.ст. 55, 124) та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають, що кожна особа мас право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Статтею 16 ЦК України передбачене право на звернення до суду за захистом свого права і встановлені способи захисту, серед яких є відновлення становища, яке існувало до порушення (ч. 2 п. 4).

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав відповідає вищезазначеним вимогам закону, а також узгоджується з положеннями ст.ст. 10, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки саме державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області наділений повноваженнями відновити шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно першочергових записів про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірні житловий будинок та земельну ділянку на підставі судового рішення.

Що стосується покликань апеляційної скарги на те, що вимоги позивачки можуть стосуватись лише виплати компенсації за будівельні матеріали та обладнання, але не поділу будинку в натурі, адже він не був введений в експлуатацію, то вони не заслуговують на увагу суду, оскільки такі вимоги не с предметом розгляду та доказування у даній справі.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують законних висновків суду першої інстанції та колегією суддів відхиляються.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Відхиляючи апеляційну скаргу третьої особи, колегія суддів враховує ті обставини, що саме через відсутність запису у відповідному державному реєстрі про суб'єкта права власності на вищевказане спірне майно позивачка позбавлена можливості використати відомості з реєстру про офіційне визнання та підтвердження державою належності спірного майна на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_7

Судді: підпис ОСОБА_10

підпис ОСОБА_11

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_7