Провадження номер 2/741/487/16
Єдиний унікальний номер 741/1185/16
РІШЕННЯ

іменем України

24 жовтня 2016 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ОСОБА_5 сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що житловий будинок по вул. Центральна (стара назва Леніна), 9, у с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_7, їх дочка ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4. 14 квітня 1995 року помер ОСОБА_6 Після його смерті спадщину прийняли його дружина та дочка, оскільки вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. 08 серпня 2014 року померла ОСОБА_7 Спадщину після її смерті прийняла дочка ОСОБА_3 Коли позивач ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину будинку, то отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Також позивачі зверталися до державних реєстраторів для оформлення права власності на частини будинку у звязку з ліквідацією колгоспних дворів. Але також отримали відмову у звязку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а саме: у майні колгоспного двору, яке належало його учасникам на праві спільної сумісної власності. Саме тому позивачі й звернулися до суду та просили судовим рішенням визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини житлового будинку, а за ОСОБА_4 на 1/4 частини житлового будинку.

У судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позовної заяви, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради Носівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився. Сільський голова направив до суду заяву, у якій не заперечував проти задоволення позову та просив справу розглянути без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивачів, представника позивачів, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 9 по вул. Леніна у с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується довідками ОСОБА_5 сільської ради Носівського району Чернігівської області № 110 та №109 від 29 лютого 2016 року (а. с. 13, 14).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ розяснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належало по 1/4 частини житлового будинку № 9 по вул. Центральна у с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області як членам колишнього колгоспного двору.

14 квітня 1995 року помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

ОСОБА_6 за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 62). Отже, спадкоємство після його смерті здійснюється за законом.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла ОСОБА_7 у силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Із копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_6 убачається, що вона отримала свідоцтво про право на спадщину на майновий пай (а. с. 63-64). Також у силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті ОСОБА_6 як спадкоємець першої черги за законом прийняла ОСОБА_3 Ці обставини підтверджуються копією довідки ОСОБА_5 сільської ради Носівського району №108 від 29.02.2016 р. (а. с. 12).

А, отже, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 успадкували після смерті ОСОБА_6 по 1/8 частини житлового будинку № 9 по вул. Центральна у с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

08 серпня 2014 року померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 8).

За життя ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповідала належну їй земельну ділянку ОСОБА_8, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 34-46) та копією заповіту (а. с. 49), але із копії спадкової справи №358/2014 убачається, що ОСОБА_8 відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, а спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом. ОСОБА_3 отримала свідоцтва про право на спадщину на майнові паї (а. с. 47-51).

А, отже, ОСОБА_3 має право на 1/2 частини житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 та на 1/4 частини будинку як учасник ліквідованого колгоспного двору, а загалом на 3/4 частини житлового будинку. ОСОБА_4 має право на 1/4 частини житлового будинку як учасник ліквідованого колгоспного двору.

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 460/02-31 від 29 березня 2016 року (а. с. 15).

Також у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, тому що державний реєстратор не наділений правом визначати частки у праві власності на нерухоме майно, у тому числі й майно колгоспного двору, яке належить його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується повідомленням реєстраційної служби Носівського РУЮ Чернігівської області №02.3-5/182 від 29.03.2016 р. (а. с. 19).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок № 9 по вул. Леніна (нині вул. Центральна) у с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 16-18).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як учасником ліквідованого колгоспного двору та як спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 08 серпня 2014 року, право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області по вул. Центральна, 9, вартістю 166404,75 грн., який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», сараю «Б», гаража «Г», погреба «П», вбиральні «У», огорожі №1-3, ганку «а1», загальною площею 82,1 кв. м житловою площею 34,2 кв. м інвентаризаційною вартістю 221873 грн.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, як учасником ліквідованого колгоспного двору, право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області по вул. Центральна, 9, вартістю 55468,25 грн., який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», сараю «Б», гаража «Г», погреба «П», вбиральні «У», огорожі №1-3, ганку «а1», загальною площею 82,1 кв. м житловою площею 34,2 кв. м інвентаризаційною вартістю 221873 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий