Справа № 534/1704/16-ц
№ 2/534/797/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: позивачаОСОБА_3
відповідачаОСОБА_4
представника відповідачки ОСОБА_5
представника третьої особиОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Горішні Плавні справу за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради, про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4, в якому прохає визначити місце проживання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ним за адресою: АДРЕСА_1. Одночасно, позивач порушує питання щодо припинення стягнення з нього аліментів, починаючи з дня надання ОСОБА_4 згоди на проживання сина з позивачем. Понесені судові витрати прохає покласти на відповідача.

Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що з 1999 року по 2009 рік вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу спільні неповнолітні діти залишились проживати з матірю, на їх утримання позивачем сплачувались аліменти за рішенням суду. У травні 2016 року син ОСОБА_8 виявив бажання проживати разом із позивачем, на що ОСОБА_4 була надана письмова згода, а ОСОБА_3 створені для цього необхідні умови. Враховуючи той факт, що дитина, на утримання якої позивач сплачує аліменти, наразі проживає з ним, прохає стягнення аліментів припинити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, що викладені у позові.

Відповідачка ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що починаючи з моменту розлучення із позивачем в 1999 році останній мало цікавився вихованням спільних дітей, рідко з ними спілкувався та проявляв батьківську турботу, ніколи не відвідував батьківські збори, не переймався його здоровям тощо. В червні 2016 року ОСОБА_3 запропонував їй щоб на період літа син ОСОБА_8 пожив разом із ним. ОСОБА_4 зраділа тому, що позивач змінює своє ставлення до дітей і не перешкоджала йому в цьому, навіть на його прохання надала відповідний письмовий дозвіл. У вересні 2016 року ОСОБА_3 відмовився повернути ОСОБА_7 додому та заявив, що з цього приводу звертається до суду.

Після того як ОСОБА_7 став проживати із батьком його успішність та поведінка у школі погіршилася, він перестав відвідувати секцію дзюдо та займатися із репетитором іноземної мови.

Представник відповідачки адвокат ОСОБА_5 у задоволенні позову прохали відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_6 пояснила, що окреме проживання дітей може мати негативні наслідки, тому органом опіки вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітнього сина разом із матірю.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши приєднані письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 починаючи з 04.12.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Комсомольського міського суду від 30.11.2009 року (а.с.8). Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.09.2009 року (а.с.26-27), з позивача на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.05.2009 року до досягнення дітьми повноліття.

Сторони у справі проживають окремо у м.Горішні Плавні. Згідно із наданими суду актами обстеження житлово-побутових умов від 26.09.2016 року (а.с.46-46-48), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкають в однокімнатних квартирах, які мають належні санітарно-гігієнічні умови проживання, для виховання та розвитку ОСОБА_7 створені відповідні умови, в тому числі помешкання забезпечено місцем для сну, відпочинку та виконання шкільних завдань дитиною. В квартирі ОСОБА_4, крім неї, проживають двоє її неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5

Під час судового розгляду ОСОБА_3 визнав ту обставину, що він проживає в однокімнатній квартирі разом із співмешканкою та її неповнолітньою донькою. З огляду на це суд вважає, що у відповідачки умови проживання ОСОБА_7 є кращими.

Виходячи із змісту приєднаних до справи характеристик (а.с.10,33) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 працевлаштовані на постійній основі на гірничодобувних підприємствах міста, де зарекомендували себе з позитивної сторони. Відповідно до довідки ТОВ «Єристівський ГЗК» (а.с.11), загальна сума доходу ОСОБА_3 за січень-червень 2016 року склала 50023,76 грн. Отримана ОСОБА_4 за місцем роботи сума доходу за березень-серпень 2016 року становить 35057,10 грн., що підтверджується відповідною довідкою ВАТ «Полтавський ГЗК» (а.с.32).

Встановивши всі обставини справи та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд наголошує, що спірні відносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, норми Закону України «Про охорону дитинства».

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічну норму містить частина 8 статті 7 СК України, якою встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України).

Відповідно до чч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів про місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України).

Як убачається з приєднаного до справи висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради від 18.10.2016 року (а.с.36-38), останнім запропоновано визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, разом із матірю ОСОБА_4 При прийнятті наданого висновку, орган опіки, виходячи з принципу Декларації про права дитини від 20.11.1959 року щодо не розлучення матері з малолітньої дитиною, враховував ставлення обох батьків до виконання своїх обовязків, особистий вклад кожного в розвиток дитини, а також той факт, що окреме проживання дітей (ОСОБА_7 та ОСОБА_9) матиме негативний наслідок на їх подальші взаємини, що може призвести до втрати ними родинних звязків.

Згідно із інформацією Комсомольської ОСОБА_10 ступенів №6 (а.с.34) за період навчання дітей відповідачка ОСОБА_4 систематично цікавиться їх навчанням, відвідує батьківські збори та підтримує зв'язок із класним керівником. Батько дітей ОСОБА_3 шкільним життям сина та доньки не цікавиться.

За наданою Дитячо-юнацької спортивної школи №1 довідкою (а.с.35), малолітній ОСОБА_7 починаючи з 2010 року по 31.05.2016 року відвідував секцію дзюдо, брав участь в обласних та всеукраїнських змаганнях, де ставав призером. Успіхами сина у спортивному житті цікавилась мати ОСОБА_4

Відповідно до повідомлення Управління охорони здоровя Горішньоплавнівської міської ради (а.с.45), дитина ОСОБА_7 спостерігається лікарем-педіатром за адресою: АДРЕСА_2 (за місцем проживання матері), у разі захворювання та на профілактичні огляди з дитиною звертається ОСОБА_4, яка у повній мірі виконує рекомендації лікарів.

Сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебувають.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» №1397-VІ від 21.05.2009 року, сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону №1397-VІ).

З пояснень позивача ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_4 вбачається, що за їх спільною згодою, на період літа, неповнолітній ОСОБА_7 проживати разом із батьком.

В судовому засідання неповнолітній ОСОБА_7 висловив бажання в подальшому проживати разом із позивачем.

Як встановлено судом і цього не заперечував в судовому засіданні позивач ОСОБА_3, останній, починаючи з 1999 року і по червень 2016 року, значної участі у вихованні ОСОБА_7 не приймав, його навчанням та здоровям не цікавився, хибно мотивуючи це небажанням травмувати психіку дитини. Не став він цього робити і тоді як ОСОБА_7 проживав разом із батьком, з мотивів зайнятості по роботі та пояснюючи, що цим продовжує займатися мати.

З пояснень позивача ОСОБА_3 вбачається, що він порушив перед судом питання про зміну місця проживання сина не самостійно, а лише після того як дванадцятирічний ОСОБА_7 висловив бажання жити із батьком. При цьому ОСОБА_3 не виходив з інтересів дитини, а лише акцентував увагу суду на нераціональне використання відповідачкою аліментів.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, виходячи з встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що для якнайкращого забезпечення інтересів дитини, неповнолітній ОСОБА_7 має бути залишений проживати із матірю, тому в задоволенні позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.7,19,160,161 СК України, ст.ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.213,215 ЦПУ України, суд

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 2011 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Суддя В.В. Крикливий