АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/3046/13-ц Номер провадження 22-ц/786/2445/16Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Хіль Л.М, Мартєва С.Ю.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2016 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 30 травня 2013 року в районі автозаправної станції, розташованої по АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «Hyndai 130», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивачки ОСОБА_3, та коня, власником якого був ОСОБА_4 В результаті ДТП їй було завдано майнової шкоди в розмірі 49306 грн. 00 коп.

Просила стягнути з відповідача на її користь суму збитків в розмірі 49306 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. (т. 1, а.с. 3-6).

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в якому вказав, що дорожньо-транспортна пригода сталася виключно з вини ОСОБА_3, внаслідок чого загинув кінь, який є власністю ОСОБА_4 У відповідності до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, ОСОБА_3, яка керувала транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Просив стягнути з ОСОБА_3 вартість завданих йому збитків в розмірі 80000 грн. 00 коп. (а.с. 79, 80)

У травні 2014 року ОСОБА_4 подав заву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь вартість завданих йому матеріальних збитків в розмірі 72000 грн. та моральну шкоду в розмірі 8000 грн. (т. 1, а.с. 98, 99).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково, - стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 72000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 720 грн.; у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди ОСОБА_4 - відмовлено; у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відмовлено; (т. 2, а.с. 25-26).

З рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_3, яка його оскаржила, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд вважає встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 у повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як передбачено ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яку цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У абзаці 3 пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року, викладена правова позиція, у якій зазначено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Судом першої інстанції вірно встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 30 травня 2013 року в районі автозаправної станції, розташованої по АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Hyndai 130», державний номерний знак - НОМЕР_1, під керуванням позивачки ОСОБА_3, та коня по кличці Стог, власником якого був ОСОБА_4 В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю було спричинено механічні пошкодження, водію та пасажиру автомобіля - тілесні ушкодження, а кінь - загинув.

Згадані обставини не заперечувались сторонами та підтверджені наступними доказами: актом огляду трупа тварини (т. 1, а.с. 8), відповіддю з Комсомольського МВ в Полтавській області (т. 1, а.с. 9), медичною документацією про тимчасову втрату працездатності ОСОБА_3 (т.1, а.с. 10-15), фототаблицею місця ДТП (т. 1, а.с. 18-20, 109-117), протоколом огляду транспортного засобу від 30 травня 2013 року (т.1, а.с. 185).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 491 від 13 вересня 2013 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля НОМЕР_2 з врахуванням втрати товарної вартості (4999,97 грн.) складає 47030,74 грн. (т.1, а.с. 27).

Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження № П-5, що складений 20 січня 2014 року, ринкова вартість племінного жеребця чистокровної верхової породи по кличці Стог, що був народжений в Онуфріївському кінному заводі № 175 - 01 січня 1997 року, внесений у Державну книгу племінних коней чистокровної верхової породи Росії, станом на 16 січня 2014 року складає 72000 грн. (т.1, а.с. 100-102).

При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що з матеріалів приєднаних до цивільної справи вбачається, що СВ поліції № 2 Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області (раніше Комсомольський МВ УМВС України в Полтавській області) здійснюється досудове розслідування за кримінальним провадження № 0000625 від 30 травня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України ( на даний час кримінальне провадження не закінчено).

Відповідно до проведених в рамках кримінального провадження та приєднаних до даної цивільної справи авто технічної експертизи № 271 від 15 серпня 2014 року, комплексної судової транспортно-трасологічної та автототехнічої експертизи № 460/461 від 03 липня 2014 року та комплексної додаткової судової транспортно-трасологічної та автотехнічої експертизи № 963/964 від 14 грудня 2015 року, під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «Hyndai 130», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, якими передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. В умовах місця пригоди факт контактної взаємодії автомобіля «Hyndai 130» з тілом тварини (конем), може характеризуватися як наїзд на тварину (коня). На інші витання експертним висновком відповідей не надано у зв'язку з відсутністю вихідних даних.

Також суд вірно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_6, згідно показань якого, він працював заправником на АЗС по вул. Дніпровській, 11 коли побачив, як по узбіччю із сторони міста Комсомольська шагом йшов кінь. Коли він став переходити проїзну частину дороги, на нього наїхав автомобіль мари «Хюндай» синього кольору. Безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою кінь не біг, а йшов шагом. У ОСОБА_6 склалося враження, що перед наїздом на коня автомобіль не гальмував. Після наїзду автомобіль проїхав далі та зупинився, а кінь перелетів на протилежне узбіччя, де помер.

Відповідає матеріалам справи висновок суду про те, що ОСОБА_3 є суб'єктом, який визначений у ч. 5 ст. 1187 ЦК України, а тому повинна нести відповідальність, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом з тим, ОСОБА_3 не надала суду доказів, які виключали її відповідальність, а саме: наявність непереборної сили або умислу потерпілого.

Із урахуванням викладених обставин, суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини та правовідносини, що виникли між сторонами, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення зустрічного позову, та у відмові у задоволенні позову ОСОБА_3

Доводи ОСОБА_3 про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася у наслідок того, що ОСОБА_4 не забезпечив належний догляд за конем, не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, оскільки аналізуючи матеріали справи колегія суддів приходить до переконання, що порушення на які вказує ОСОБА_3 не перебувають у причинному зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталася.

Так, причинний зв'язкою між протиправними діями та заподіяною шкодою має місце у тих випадках, коли подія безпосередньо призводить до шкоди, тобто подія без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Посилання у апеляційній скарзі, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стала «непереборна сила» та про відсутність вини ОСОБА_3 не спростовують висновки суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до правової позиції викладеної у абзаці 1 пункту Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Однак, матеріали справи не містять доказів, якіб вказували, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали надзвичайні або невідворотні за даних умов події.

Як уже зазначалося, під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «Хюндай 130», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, якими передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

При цьому, оцінюючи докази по справі у їх сукупності, зокрема, враховуючи показання свідка ОСОБА_6, колегія суддів, приходить до висновку, щодо безпідставності посилань в апеляційній скарзі про відсутність вини ОСОБА_3 та не доведення ОСОБА_4 необхідних обставин для відшкодування йому шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо недостовірності показань свідка ОСОБА_6 є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 є незацікавленою особою, його показання є найбільш повними та відповідають обставинам справи, зокрема: даними матеріалів з місця події, а тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв його показання до уваги.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції посилання представника апелянта на ту обставину, що на даний час кримінальне провадження по дорожньо-транспортній пригоді не закінчено, оскільки у п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року викладена правова позицію, відповідно до якої при неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.

Тобто, за відсутності кримінальної справи на розгляді у суді, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу на підставі наданих сторонами доказів.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дотримуючись норм процесуального права, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст. ст.303,307,308, 312, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Суддя Л.М. Хіль

С.Ю. Мартєв