Справа № 591/1986/16-ц
Провадження № 4-с/591/25/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Грищенко О.В., секретаря Ханюкової-Липової І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за скаргою боржника ОСОБА_1, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, зацікавлена особа - стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк», -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник свої вимоги мотивує тим, що 03.06.2013 року за заявою представника стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» державним виконавцем ВДВС СМУЮ ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 09.06.2011 р. № 2-447/2011 про виселення боржників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2. Вважає даної постанови незаконною та просить скасувати з тих підстав, що представник стягувача, який підписав заяву та діяв на підставі довіреності, не мав на це повноважень, тому у державного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження. Недійсність довіреності, на думку скаржника, полягає в тому, що довіреність, на підставі якої діяв представник стягувача - ПАТ КБ «ПриватБанку» ОСОБА_6, видана йому без нотаріального посвідчення від імені секретаря Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_7 Вважає, що у разі, якщо довіреність видається в порядку передоручення, то згідно ст. 245 ч. 2 ЦК України, вона потребує нотаріального посвідчення.

В судовому засіданні представник скаржників заявлені вимоги підтримав.

Представник Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми вимоги скарги не визнав, вважав, що дії державного виконавця та сама оскаржувана постанова повністю відповідають закону.

Представник стягувача проти задоволення скарги заперечував.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що на виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09.06.2011 року у справі №2-447/2011, про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист. За заявою представника стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_6 (а.с.8-10) відкрито виконавче провадження.

На підтвердження повноважень свого представника ПАТ КБ «ПриватБанк» надав копію довіреності від 26.07.2011 року (а.10). Вказана довіреність видана працівнику ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені секретаря Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_7 в простій письмовій формі.

Секретар Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_7 на той час, коли видавала вказану довіреність мала на це відповідні повноваження, що підтверджується копією Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» - п. 9.3.6.4, протоколу № 14 засідання ОСОБА_8 ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.12.2009 року (а.с.64-65) та нотаріально посвідченою довіреністю на її імя від 26.05.2011 р. № 45.

Як вбачається з довіреності від 26.05.2011 р. № 45, секретар Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_7 наділена єдиним повноваженням, а саме: як представник ПАТ КБ «ПриватБанк» видавати довіреності особам, які займають посади згідно штатного розкладу банку щодо певного кола питань, зокрема, звернення стягнення на предмет застави та іпотеки, подання виконавчих документів до стягнення. Дана довіреність видана без права передоручення.

Суд вважає, що ОСОБА_1 не порушила строк звернення до суду із цією скаргою, оскільки довідалася про відкриття виконавчого провадження лише 21.04.2016 року, і в цей же день звернулася до суду.

В обґрунтування своїх вимог скаржник послався на вимоги ст. 245 ч. 2 ЦК України, якою передбачено, що довіреність, яка видається в порядку передоручення, посвідчується нотаріально.

Суд не може погодитися з доводами представника скаржників у судовому засіданні, який стверджував, що довіреність представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_6 була видана в порядку передоручення та потребувала нотаріального посвідчення. Вважав також, що необхідно взяти до уваги лише ту обставину, що не дотримана встановлена законом форма для такої довіреності, а не враховувати зміст довіреності.

З такими доводами суд погодитися не може, оскільки без вивчення змісту обох довіреностей (від 26.05.2011 р. № 45 на імя секретаря Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_7 та від 26.07.2011 року на імя ОСОБА_6В.) неможливо встановити, чи дійсно довіреність від 26.07.2011 року на імя ОСОБА_6 була видана в порядку передоручення.

На думку суду, можна вважати довіреність такою, що видана в порядку передоручення, якщо особа, яка її видає, передоручає свої права іншій особі, наділяючи її відповідними повноваженнями діяти замість себе. Із змісту довіреності від 26.07.2011 року на імя ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_9 не передавала своє єдине право, визначене у довіреності на її імя від 26.05.2011 р. № 45 працівнику банку ОСОБА_6, а лише скористалася своїм правом видати йому довіреність на вчинення певних дій.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України „Про державну виконавчу службу, державний виконавець здійснює примусове виконання судових рішень, виконання яких покладено на державну виконавчу службу, в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України „ Про виконавче провадження державний виконавець зобовязаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що державний виконавець при відкриті провадження вимоги закону не порушив, отже немає підстав для задоволення вимог скарги у звязку з необґрунтованістю. Керуючись ст. 4, 5 Закону України „Про виконавче провадження, ст. ст. 387, 388 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні вимог ОСОБА_1, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана особою, яка була присутня при її оголошенні, протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою яка не брала участі в розгляді справи, протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя О.В.Грищенко