АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7353/16 Головуючий 1 інст. Чередник В.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П.,

ОСОБА_1

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною частковою власністю, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 28 жовтня 2016 року провадження закрито.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представник ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу скасувати і повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що суд першої інстанції не перевірив доводи позивача, фактичні обставини справи від яких залежало правильне вирішення спору, належним чином не встановив та не визначив які правовідносини сторін випливали із встановлених обставин.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановлюючи ухвалу про закриття провадження суд першої інстанції виходив з того, що є рішення суду, яке набрало законної сили і постановлене з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

З таким висновком суду судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлені такі обставини.

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і просила встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 1992 року по 28.03.2008 року; визнати договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані в м. Харкові, по вул. О. Стасової, б. 35 нікчемним та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину; визнати за ОСОБА_7 право власності на ? частку в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Харків, вул. О. Стасової, 35; право власності на ? частку в праві власності на земельну ділянку, площею 0,0733 га, за адресою: м.Харків, вул. О. Стасової, 35; право власності на ? частку в праві власності на автомобіль HONDA CRV 2008 р.в., державний номер АХ 467 ВС, зареєстрований на імя ОСОБА_5; стягнути на її користь з ОСОБА_5 компенсацію за ? частку в праві власності на вказаний автомобіль та припинити її право в праві власності на спірний автомобіль.

За результатами розгляду справи рішенням Київського районного суду від 15 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

2 листопада 2015 року ОСОБА_7 повторно звернулась суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0733 га, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. О. Стасової, б. 35 спільною частковою власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідченого 19.12.2014 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, про визнання за ОСОБА_7 права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою м. Харків, вул. О. Стасової, б. 35, про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки, загальною площею 0,0733 га, розташованою за адресою м. Харків, вул. О. Стасової, б. 35.

Відповідно п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Аналіз змісту п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК свідчить про те, що підставою закриття провадження у справі є тотожність трьох елементів, як у справі, що розглядається, так і у справі, яка вже розглянута і де рішення набрало законної сили, зокрема мають бути ті ж сторони, спір про той же предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що спір виник між різними сторонами та з інших підстав.

В обґрунтування позову позивач в грудні 2014 року обґрунтовуючи вимоги щодо встановлення факту її проживання та ОСОБА_4 однією сімєю, а також визнання за нею права власності на її частку в праві власності на спірне майно, посилалась на те, що спірний житловий будинок та земельна ділянка в силу ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність» № 697-ХІІ від 07.02.1991, який діяв на час будівництва спірного будинку житловий будинок з надвірними будівлями, є їх з ОСОБА_5 спільною сумісною власністю, оскільки на момент набуття ОСОБА_9 права власності на вказане майно вони з ним проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, а саме у період з червня 2004 року по березень 2008 року вели з ним спільне господарство та збудували спірний будинок і придбали земельну ділянку за спільні кошти.

ОСОБА_7 звертаючись до суду вперше обґрунтовувала свої вимоги щодо встановлення факту спільного проживання із відповідачем та визнання майна спільною сумісною власністю посилаючись на ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність», внаслідок спільної праці членів сімї ст. 112 ЦК УРСР 1963 року, ст. 74 СК України, а звертаючись до суду повторно в листопаді 2015 із позовною вимогою щодо визнання спірного майна спільною частковою власністю посилалась на ч. 2 ст. 17 Закону України "Про власність", як такого, що прибане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України у суду першої інстанції для закриття провадження у справі були відсутні, а тому оскаржувана ухвала не може бути такою, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання, з направленням справи для продовження розгляду до того ж суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.4 ч.1 ст.311, ст.ст. 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 28 жовтня 2016 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, згідно ст. 324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_10