УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з втратою працездатності, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив стягнути з відповідача на його користь 275 600 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданого внаслідок професійного захворювання під час роботи на підприємстві.

Позов мотивовано тим, що позивач пропрацював у відповідача в період з 12 січня 1977 року на шахтах «Більшовик» та «Октябрська» в шкідливих умовах праці, по професії підземним електрослюсарем черговим з ремонту устаткування, підземним бурильником шпурів, прохідником, гірничим майстром, працював на базі по прийомці та зберігання лісоматеріалів.

28 квітня 2014 року позивач звільнився з роботи у зв'язку з виходом на пенсію по ст. 38 КзпП України.

12 жовтня 1995 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини позивачу встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба першого ступеню з агіодистонічним синдромом з частими акроангіоспазмами рук та артрозом ліктьових суглобів.

У 2014 році тим же інститутом встановлено ще два професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст., групи В - фаза загострення. ЛН першого-другого ступеню та нейросенсорна приглухуватість першого ст.

За висновками МСЕК від 31 жовтня 1995 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності.

25 вересня 1997 року при повторному огляді встановлено 25 % втрати професійної працездатності, 20 жовтня 2015 року при переогляді встановлено 40 % втрати професійної працездатності - 15% по хронічному обструктивному захворюванню легень, 5% по туговухості, 15% по вібраційній хворобі, 5% по трудовому каліцтву (1997 року) встановлено безстроково.

У зв'язку з отриманими трьома професійними захворюваннями, як наслідок втрата працездатності, у позивача виникли негативні фізіологічні зміни в організмі, він зазнає фізичного болю та щоденних моральних страждань, негативні зміни вимагають від нього додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров'я, у зв'язку із чим, просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 275600 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 20 890 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб, та на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просити їх скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновком медико - соціальної експертної комісії ОСОБА_4 від 31 жовтня 1995 року встановлено 30% втрати професійної працездатності, 3 група інвалідності, 25 вересня 1997 року при повторному огляді встановлено 25 % втрати професійної працездатності, довідка (серія 12 ААА № 014789) від 20 жовтня 2015 року при переогляді встановлено 40 % втрати професійної працездатності, з яких первинно - 15% по хронічному обструктивному захворюванню легень, 5% по туговухості, повторно - 15% по вібраційній хворобі, 5% по трудовому каліцтву (1997р.) на безстроково, група інвалідності не визначена, протипоказана важка праця, вимушена поза, переохолодження, шум, запиленість.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що частина втрати професійної працездатності, встановлена позивачу у 1995 році та 1997 році, завдала моральну шкоду яка має бути визначена у розмірі 6890 грн, оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2016 року» з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата встановлена у 1378 грн, тобто у відповідності п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, якими встановлено, що відшкодування не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

Задовольняючи позовні вимоги в частині первинно встановлених 20% втрати професійної працездатності, суд першої інстанції виходив з того, що актом розслідування хронічного професійного захворювання від 25 серпня 2015 року встановлено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання позивача є перевищення граничного рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу під час роботи на підприємстві. Зазначений акт є чинним, його не скасовано у встановленому законом порядку. Тому доводи відповідача про незаконність стягнення моральної шкоди на користь позивача та відсутність доказів вини відповідача є безпідставними.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди в зв'язку з утратою 20% професійної працездатності, в зв'язку з хронічним обструктивним захворюванням легень та нейросенсорною приглухуватістю, виниклого в 2015 році, з моменту встановлення первинно МСЕК. Тому, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

В даному випадку саме відповідач - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, оскільки відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Щодо розміру моральної шкоди позивачу від професійних захворювань встановлених у 2014 році - хронічне обструктивне захворювання легень та нейросенсорна приглуховатість, суд призначив її в рамках заявлених позовних вимог, з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, обгрунтовано визначив її у розмірі 14000 грн.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з висновками останнього та, крім іншого, перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача, правильно виходив з того, що на час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування моральної шкоди 20 жовтня 2015 року положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», які передбачати відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 серпня 2015 року встановлено факт роботи позивача в умовах перевищення допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Факт завдання моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в ході розгляду судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, зокрема справедливості та розумності.

Судами попередніх інстанцій повно встановлено фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин. Норми процесуального права не порушено.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди та визначення розміру такого відшкодування. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
О.С.Ткачук