АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1][2]

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: ЖБК «Автобусник» про визнання права на спадкування прав і обов'язків забудовника та оформлення права власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року,

встановила:

06 вересня 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили визнати за кожним з них право на спадкування прав і обов'язків забудовника в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, а саме проведення за кожним державної реєстрації права власності на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_1 за рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18 березня 2009 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08 вересня 2016 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи обґрунтовує тим, що подана заява відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України щодо форми і змісту, позивачами було сплачено судовий збір у визначеному законом розмірі, а тому підстав для її повернення у суду першої інстанції не було.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивачів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про визнання позовної заяви неподаною та її повернення, суд першої інстанції виходив із того, що недоліки позову у визначений судом строк позивачами в повному обсязі усунуто не було. Зокрема, не вказано дійсну вартість майна на момент подачі позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичної особою, судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

У пункті 2 частини 1 статті 80 ЦПК України зазначено, що ціна у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами подано позовну заяву, в якій було визначено ціну позову по вимогам майнового характеру - 130 400 грн. та відповідно сплачено судовий збір на загальну суму 1304 грн.

На підтвердження вартості спірного майна позивачами надано звіт про оцінку спірного майна, відповідно до якого станом на 20.11.2015 р. його вартість становить 130 400 грн.

Відповідно до ч.2 ст.80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Дійшовши висновку, що визначена позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості майна, суд в ухвалі про залишення позову без руху повинен був попередньо визначити розмір судового збору з наступним стягненням недоплаченого або поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

На вказані норми процесуального права суд уваги не звернув, належним чином не обґрунтував ухвалу про залишення позову без руху, чим порушив вимоги ст. 121 ЦПК України, що відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги, що вказані вимоги мають немайновий характер є необґрунтованими.

Керуючись ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313-315 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/14901/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Семаніва Ю.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.