АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1945/16-ц 22-ц/774/1618/К/16
Справа № 212/1945/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1618/К/16 Тимошенко Т.І.
Категорія - 32 (ІІІ) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Митрофанової Л.В., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Масловою К.В.,

за участю: представника відповідача - Літовченко Тетяни Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, щойого батько ОСОБА_5 працював на підприємстві відповідача впродовж тривалого часу, внаслідок чого отримав професійне захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Згідно з Актом Обласного центру медико-соціальної експертизи Управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації№ 89 від 07 жовтня 2004 року встановлений причинний зв'язок смерті ОСОБА_5 з професійним захворюванням, отриманим за життя.

Позивач вважає, що у зв'язку зі смертю батька, йому спричинено моральну шкоду, тому просив суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 220 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. У решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, на думку відповідача, суд не врахував той факт, що відшкодування моральної шкоди позивачу повинно здійснюватись Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, оскільки професійне захворювання його батькові було встановлено до набрання чинності ЦК України - 01 січня 2004 року.

Відповідач вважає, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, професійного захворювання, оскільки в матерілах справи відсутній акт розслідування хронічного професійного захворювання померлого ОСОБА_5, а в його медико-експертній справі не вказано конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання померлого.

Відповідач вказує, що судом також не досліджувалось питання щодо стосунків позивача та його батька, з огляду на те, що ОСОБА_4 на момент смерті був повнолітнім і проживав окремо від батька, тому, на думку апелянта, правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні.

Крім того, відповідач посилається на неврахування судом того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, зокрема висновків відповідних медичних установ.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5 (а.с. 8).

Батько позивача ОСОБА_5 впродовж 32 років працював бурильником в підземних умов на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Відповідно до акту огляду по встановленню причинного зв'язку між смертю та профзахворювання Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 89 від 07 жовтня 2004 року, батьку позивача ОСОБА_5 у 1987 році первинно встановлено професійне захворювання з діагнозом: пиловий бронхіт І-ІІ ст., емфізема легень І ст., ДН І ст., тренитротулуолова катаракта обох очей І ст. (а.с. 53).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_5 помер (а.с. 3).

Згідно з Довідкою Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням № 89 від 07 жовтня 2004 року, встановлений причинний зв'язок між смертю батька позивача ОСОБА_5 з встановленим йому за життя професійним захворюванням.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що у зв'язку зі смертю його батька ОСОБА_5, внаслідок професійного захворювання, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, який не забезпечив його батьку безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим, останній отримав зазначене професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що смертю від професійного захворювання батька позивача - ОСОБА_5, яке було спричинене незабезпеченням відповідачем ПАТ «КЗРК» безпечних та нешкідливих умов праці, позивачу була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, однак не може погодитись з визначеним судом розміром її грошового відшкодування, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи. Відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

У зазначеній нормі поняття «діти» вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію у різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коди були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до пунктів 1, 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Зазначеним висновок був викладений Постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14 та від 02 вересня 2015 року у справі №6-576цс15, та в силу положень ст. 214, 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, за умови коли виробнича травма мала місце до 01 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, при наявності причинного зв'язку з виробничою травмою, до правовідносин про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї померлого підлягають застосуванню положення статті 1168 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про помилковість застосування судом до спірних правовідносин положення ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, оскільки професійне захворювання у батька позивача ОСОБА_5 було виявлено у 1987 році та виникло до набрання чинності ЦК України 2003 року, яким було визначено право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю, однак право на відшкодування зазначеної шкоди виникло у позивача саме з моменту смерті його батька 11.07.2004 року, тобто вже після 1 січня 2004 року - дати набрання чинності ЦК України, в тому числі і норми встановленої частиною 2 статті 1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи членам її сім'ї.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Відповідно до довідки Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням № 89 від 07 жовтня 2004 року, встановлений причинний зв'язок між смертю ОСОБА_5 із встановленим йому за життя професійним захворюванням.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

З огляду на вищезазначене та враховуючи, що батько позивача ОСОБА_5 отримав професійне захворювання у зв'язку з незабезпеченням йому відповідачем безпечних та нешкідливих умов праці, колегія суддів погоджуються з правильним висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ПАТ «КЗРК» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві - сину померлого, у зв'язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, так як матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів щодо спричинення позивачу ОСОБА_4 в результаті смерті його батька, внаслідок професійного захворювання, моральної шкоди.

Посилання представника ПАТ «КЗРК» в апеляційній скарзі на те, що підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні, оскільки він не перебував на утриманні батька та є повнолітнім, колегія суддів не приймає до уваги, так як поняття «діти» вжито у ч. 2 ст. 1168 ЦК України, в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи, а необхідність перебування повнолітніх дітей на утриманні померлого для відшкодування моральної шкоди завданої його смертю не передбачено положеннями ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем вини відповідача в отриманні батьком позивача ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, професійного захворювання, у зв'язку із відсутністю вказівка на конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання померлого, також не можуть бути взятими до уваги, оскільки неможливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «КЗРК» обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку зі смертю його батька внаслідок встановленого йому за життя професійного захворювання, яке виникло в результаті незабезпечення останньому відповідачем ПАТ «КЗРК» безпечних та нешкідливих умов праці, встановлений в судовому засіданні та підтверджується довідкою Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням № 89 від 07 жовтня 2004 року.

Так, позивач втратив рідну людину, яку він дуже любив і поважав, у ОСОБА_4 порушено звичайний для нього спосіб життя, а втрата близької людини, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, був для нього опорою, моральною та матеріальною підтримкою, і він змушений переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

Разом з тим, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував вищевказаних обставини справи та не звернув уваги на роз'яснення викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також те, що причинний зв'язок настання смерті ОСОБА_5 із отриманим за життя професійним захворюванням встановлено у 2004 році, а позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, лише у 2016 року, тобто через 12 років,та не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, пов'язаних із втратою рідної людини, порушення нормальних життєвих зав'язків та необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя, а також конкретні обставин по справі і наслідків, що наступили, вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ "КЗРК" на користь позивача є сума 30 000 грн., у зв'язку із чим рішення підлягає зміні, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а розмір моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «КЗРК» на користь ОСОБА_4 зменшенню з 50 000 грн. до 30 000 грн., а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2016 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4, змінити, зменшивши цей розмір з 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. до 30 000 (тридцять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Л.В. Митрофанова

Л.В. Михайлів