АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6208/16 Справа № 209/939/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Багбая Є. Д. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 рокуколегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року по справі за поданням державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Добриднік С.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року державний виконавець Дніпровського ВДВС служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Добриднік С.А. звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року подання Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з подальшою відмовою у задоволенні подання з наступних підстав.

Задовольняючи подання Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї виконавчим написом приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 393.510 грн. 78 коп.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, з наступними змінами, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Статтею 3771 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів(посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

У п.3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 зазначено, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12). У зв'язку із цим у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов'язків, передбачених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі статтею 3771 ЦПК, пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»

Таким чином, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку з чим саме посилання державного виконавця як на підставу задоволення подання - наявність зобов'язання у боржника, не може бути підставою для його задоволення.

Із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не було надано жодного доказу на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов'язань та вчиняє дії, які ускладнюють виконання рішення суду (виконавчого напису нотаріуса); не надано доказів про те, які заходи здійснювались державним виконавцем для виконання рішення суду, зокрема, доказів про те, що боржник отримувала виклики державного виконавця, що вона має намір покинути територію України, так само і відсутні дані про наявність у останньої закордонного паспорту.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_2 проживає у м.Миколаєві, зареєстрована в м.Одесі, але у матеріалах справи відсутні документи про те, на якій підставі виконавче провадження відкрито у Дніпровському ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що подання Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,312-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року скасувати.

В задоволенні подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Добриднік С.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Петешенкова М.Ю.