Номер провадження: 22-ц/785/4614/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Сегеди С.М.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення по сплаті аліментів,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 41612 гривен 90 копійок та пені за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 182102 гривен 90 копійок.

В обґрунтуванні свого позову, позивачка зазначає, що 25 січня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. Неповнолітня дитина ОСОБА_3 залишена на вихованні матері ОСОБА_2

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2013 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 09.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 09.07.2022 року.

20 лютого 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського РУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Також позивачка зазначила, що починаючи з 09.07.2013 року ОСОБА_3 жодного разу не сплатив аліменти на утримання дитини, в звязку з чим у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 41612,90 грн., а також неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в розмірі 182102,90 грн., загальний розмір яких позивачка просила стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала.

Відповідач та його представник позов визнали частково.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення по сплаті аліментів задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів в сумі 34112,90 грн., а також судовий збір. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, стягнувши з ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 37112,90 грн., а також неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 182102,90 грн., посилаючись на те, що недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також, що судом порушені норми матеріального права.

В судове засідання ОСОБА_3 та його представник не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином (а.с.28, 114).

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів, суд першої інстанції зменшив суму заборгованості по сплаті аліментів на суму у розмірі 7500 гривен, виходячи з того, що ОСОБА_3 під час розгляду справи сплатив 4500 гривен ОСОБА_2, а також зменшив заборгованість на суму у розмірі 3000 гривен, яку відповідач через ОСОБА_4 передав матері позивачки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в стягненні неустойки (пені) по заборгованості аліментам, суд першої інстанції виходив з того, що несплата аліментів виникла не з вини відповідача.

Однак, з такими висновками суду колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Пунктом 22 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. При цьому, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2013 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 буди стягнути аліменти у розмірі 1500 гривен, щомісячно на утримання неповнолітньої ОСОБА_5, починаючи з 09 липня 2013 року по 09 липня 2022 рік (а.с. 10-11).

20 лютого 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу, виданим 20.12.2013 року (а.с. 12).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.11.2015 року, заборгованість ОСОБА_3 складає 41612 гривен 90 копійок (а.с. 39).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не заперечує про те, що дійсно відповідач в рахунок погашення заборгованості перерахував на її рахунок 4500 гривен, в рахунок погашення заборгованості по аліментам.

Однак, в матеріалах справи не міститься жодного належного та допустимого доказу про те, що дійсно ОСОБА_3 передав в рахунок погашення по сплаті аліментів 3000 гривен.

А тому, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції в порушенні норм процесуального права, без належних доказів була зменшена сума заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 3000 гривен.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, то колегія суддів приходить до наступного висновку.

Матеріали справи не містять жодного доказу про те, що відповідач не мав змозі сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки, та несплата аліментів, виникла не з вини відповідача.

Не надано таких доказів і у суд апеляційної інстанції.

За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобовязаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки, неустойка, у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобовязань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобовязання окремо.

Отже, ураховуючи правову природу пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з розуміння аліментів як періодичних платежів, які виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен за кожен місяць також буде різнитись.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

А тому колегія суддів прийшла до висновку про те, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментам, та сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, починаючи з 20 лютого 2014 року, з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання до 01 листопада 2015 року, відповідно до позовних вимог (виходячи з наступного розрахунку 20.02.2014 рік по 01 .3.2014 року за 8 днів х1500 х 1% =120 гривен; 01.03.2014 року по 01.04.2014 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен; 01.04.2014 року по 01.05.2014 ік 30 днів х 1500 х 1% = 450 гривен; 01.05.2014 року по 01.06.2014 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен; 01.06.2014 року по 01.07.2014 рік 30 днів х 1500 х 1% = 450 гривен; 01.07.2014 року по 01.08.2014 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен; 01.08.2014 року по 01.09.2014 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен; 01.09.2014 року по 01.10.2014 рік 30 днів х 1500 х 1% = 450 гривен; 01.10.2014 року по 01.11.2014 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен; 01.11.2014 року по 01.12.2014 рік 30 днів х 1500 х 1% = 450 гривен; 01.12.2014 року по 01.01.2015 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен; 01.01.2015 року по 01.02.2015 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен; 01.02.2015 рік по 01.03.2015 року за 28 днів х1500 х 1% =420 гривен; 01.03.2015 року по 01.04.2015 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен; 01.04.2015 року по 01.05.2015 ік 30 днів х 1500 х 1% = 450 гривен; 01.05.2015 року по 01.06.2015 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен; 01.06.2015 року по 01.07.2015 рік 30 днів х 1500 х 1% = 450 гривен; 01.07.2015 року по 01.08.2015 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен; 01.08.2015 року по 01.09.2015 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен; 01.09.2015 року по 01.10.2015 рік 30 днів х 1500 х 1% = 450 гривен; 01.10.2015 року по 01.11.2015 року 31 день х 1500 х 1% = 465 гривен, а всього 9 720 гривен.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України (постанова Судової палати ВСУ у цивільних справах від 1 жовтня 2014 року № 6-149цс14) - оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 487 гривен 20 копійок та 535 гривен 92 копійки.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН : НОМЕР_1) - на користь ОСОБА_2 (ІПН : НОМЕР_2) заборгованість по сплаті аліментів в сумі 37112 (тридцять сім тисяч сто дванадцять) гривен 90 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН : НОМЕР_1) - на користь ОСОБА_2 (ІПН : НОМЕР_2) неустойку (пеню) по сплаті аліментів у розмірі 9720 (девять тисяч сімсот двадцять) гривен.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН : НОМЕР_1) - на користь ОСОБА_2 (ІПН : НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 487 гривен 20 копійок та 535 гривен 92 копійки, а всього 1023 (тисяча двадцять три) гривні 12 копійок.

В задоволенні решти позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_6