АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №643/3523/16ц
Провадження № 22-ц /790/6510/16 Головуючий 1 інст. - Малихін О.Р.
Категорія: житлові Доповідач - Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Котелевець А.В., Кругової С.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 12 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 Худаєвича, треті особи ОСОБА_6, Харківська міська рада, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку-

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 звернулись до суду з зазначеним позовом.

Позивачі просили визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №22, в будинку №72, по проспекту 50 років ВЛКСМ, в місті Харкові відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і зняти їх з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову посилались на те, що в спірній квартирі зареєстровані позивачі, відповідачі та третя особа ОСОБА_6, проте ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2007 року за місцем реєстрації фактично не проживають, квартирою не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, в квартиру не вселяються, що є підставою для визнання їх такими що втратили право користування спірною нерухомістю відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України.

Відповідачі та третя особа ОСОБА_6 позов не визнали, подавши письмову заяву про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.205 ЦПК України (а.с.24,25).

Третя особа Харківська міська рада надала письмові заперечення, вважала що позовні вимоги не ґрунтуються на законі. Крім того, зазначала про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір між тими ж сторонами та з тих же підстав вже був предметом судового розгляду, і рішенням Московського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було відмовлено.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 12 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Посилаються на неповне зясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 71,72 ЖК України особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права користування житловим приміщенням з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що спір виник з приводу права користування ізольованою 4-х кімнатною квартирою №22, в будинку №72, по проспекту 50 років ВЛКСМ в місті Харкові, яка не приватизована і знаходиться на балансі Харківської міської ради.

Ця квартира була видана ОСОБА_7 - матері позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 на скад сімї з 4-х осіб, включаючи останніх. ОСОБА_7 померла у 2007 році.

На даний час в квартирі зареєстровані сім осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4М, ОСОБА_5Х, ОСОБА_8, ОСОБА_6, а фактично проживають позивачі і третя особа ОСОБА_6, відповідачі в квартирі не мешкають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження факту не проживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин. При цьому суд зазначив, що між сторонами склалися неприязні стосунки та тривалий час існує спір з приводу користування квартирою. Позивачі раніше вже звертались до суду з позовом про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування спірною квартирою, але в задоволенні позову було відмовлено у звязку з тим, що остання не проживає в квартирі з поважних причин, що підтверджується рішенням Московського районного суду місті Харкова від 10 грудня 2009 року. У 2016 році відповідачі звертались до суду з позовом до позивачів про зміну договору найму житлової площі у спірній квартирі і в задоволенні позову їм було відмовлено, що підтверджується рішенням суду від 12 січня 2016 року.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Той факт, що між сторонами склалась конфліктна ситуація на грунті спору щодо права, порядку користування спірною квартирою, і це істотно обмежило можливість сумісного проживання сторін, позивачами не спростований.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у визнанні відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом з підстав, передбачених ст.71 ЖК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що факт не проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджено письмовими доказами, висновків суду не спростовують, оскільки підставою для відмови у позові стало те, що позивачами не доведено факт неповажності причин не проживання ОСОБА_4, ОСОБА_5 у спірному житлі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачі не вносять плату за комунальні послуги і, що це тягне за собою додаткові витрати для позивачів, згідно з законодавством також не є підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування жилою площею. Позивачі не позбавлені можливості захистити свої майнові права в інший, передбачений законом спосіб.

Твердження позивачів в апеляційній скарзі про те, що відповідачі втратили інтерес до спірної квартири, спростовується судовим рішенням за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зміну договору найму житлового приміщення з відкриттям особового рахунку. З рішення Московського районного суду міста Харкова від 12 січня 2016 року, яке було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2016 року, вбачається, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4М, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посилались на необхідність зміни договору найму спірної квартири у звязку з тим, що вони не мають можливості користуватися цим житлом, оскільки їм чиняться перешкоди з боку ОСОБА_1, ОСОБА_2С, ОСОБА_3.

Крім того, у суді апеляційної інстанції позивачі зазначили, що не володіють інформацією щодо наявності у відповідачів іншого житла, яке б належало їм на праві власності. Отже слід вважати, що спірна квартира є єдиним житлом відповідачів.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачі виїхали на постійне місце проживання в квартиру №212, що в будинку №26 по вулиці Гвардійців Широнінців в місті Харкові, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки позов заявлено та розглянуто судом першої інстанції з підстав, передбачених ст.71 ЖК України. З підстав, передбачених ст.107 ЖК України позов не заявлявся.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З огляду на зазначені приписи процессуального закону, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд надав невірну оцінку зібраним у справі доказам, на правильність висновків суду не впливають.

Обставини, на які посилаються позивачі в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, і висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів чи непогодження з їх оцінкою судом першої інстанції, та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді