Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», третя особа - голова правління Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому просив: скасувати накази: № 312/К від 27 березня 2013 року, № 528/К від 27 травня 2013 року, № 542/К від 28 травня 2013 року, № 545/К від 28 травня 2013 року, № 551/К від 29 травня 2013 року, № 592/К від 05 червня 2013 року, № 601/К від 10 червня 2013 року; поновити його на роботі; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 липня 2013 року по час ухвалення рішення та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що наказом від 04 червня 2004 року за № 545 він був прийнятий на роботу електрозварювальником на напівавтоматичних машинах цеху зварювальних конструкцій.

Наказом від 23 липня 2013 року за № 739/К його було звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причини обов'язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства та іншими нормативними документами підприємства.

Вважає, що його звільнено з порушенням норм трудового законодавства України, оскільки притягнення до дисциплінарної відповідальності та його звільнення є наслідком упередженого ставленням до нього, як представника профспілкової організації ХОПСП УМРП «Праця».

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 липня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ № 739/К від 23 липня 2013 року про звільнення ОСОБА_4 та поновлено його на посаді електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах Цеху зварювальних конструкцій Департаменту управління виробництвом ПАТ «Харківський машинобудівельний завод «Світло Шахтаря» з 23 липня 2013 року.

Стягнуто з ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 липня 2013 року по 29 липня 2015 року в сумі 67 672,44 грн, та на відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми платежу за один місяць у розмірі 2474,19 грн допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 працював на посаді електрозварювальника автоматичних та напівавтоматичних машин Цеху зварювальних конструкцій Департаменту управління виробництвом ПАТ «Харківський машинобудівельний завод «Світло Шахтаря» з 23 липня 2013 року.

Наказом ПАТ «Харківський машинобудівельний завод «Світло Шахтаря» № 739/К від 23 липня 2013 року ОСОБА_4 звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обов'язків, за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звертався з аналогічним позовом до суду за захистом своїх порушених прав, однак ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2014 року, позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду з підстав передбачених п. 3 ст. 207 ЦПК України.

27 серпня 2014 року ОСОБА_4 повторно звернувся до суду з даним позовом про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв'язку із пропуском строку звернення до суду, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач звільнений із займаної посади 23 липня 2013 року, проте із указаним позовом звернувся 27 серпня 2014 року, тобто з пропуском строку, установленого ст. 233 КЗпП України. При цьому, наведені позивачем обставини повторного звернення до суду з пропуском строку, передбаченого ст. 234 КЗпП України, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 липня 2014 року аналогічний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду згідно із п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, а відповідно до вимог ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Крім того, позивач звертаючись 22 серпня 2013 року з позовом до суду про поновлення його на роботі, знав про порушення своїх трудових прав та звільнення з роботи, а при зверненні з позовом вдруге 27 серпня 2014 року не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухваленого апеляційним судом рішення, тому касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова О.І. Євтушенко С.О. Карпенко