Справа №345/4249/16-ц
Провадження № 2/345/1829/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2016 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Сухарник І.І.

секретаря судового засідання Мостової Ю.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, суд

встановив:

що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що 19.05.1980р. помер його дід ОСОБА_5, який після смерті залишив заповіт, заповівши все своє майно своїй дружині (бабі позивача) ОСОБА_6 20 жовтня 1997р. померла баба позивача ОСОБА_6, яка також залишила заповіт, заповівши все своє майно батьку позивача ОСОБА_2, однак останній не прийняв спадщину. Після смерті баби відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 53, с. Довпотів Калуського району Івано-Франківської області та земельної ділянки розміром 39,00 умовних кадастрових гектарів без визначення на місцевості меж цієї частки в натурі, що підтверджується Сертифікатом про право на земельну частку (пай) серії ІФ № 013151. На час смерті баби позивач проживав разом та здійснював догляд за нею, тому являється таким, що прийняв спадщину. За зверненням батька позивача із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. В подальшому батько передумав приймати спадщину і позивач, як спадкоємець, який фактично прийняв спадщину звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.07.2013р. його позов було задоволено та визнано за ним право власності на спадкове майно, а саме на будинковолодіння по вул. Шевченка, 53, с. Довпотів Калуського району Івано-Франківської області. Однак, в минулому позивач упустив позовну вимогу про визнання за ним права власності на земельну частку і зараз батько та батькові брати також не мають бажання приймати спадщину після смерті ОСОБА_6 та не заперечують, щоб за позивачем було визнано право власності на дану спадкову земельну частку. Оскільки позивач прийняв спадщину, користувався і користується земельною ділянкою, висаджує на ній сільськогосподарські культури, тому ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду про визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті баби ОСОБА_6, яка померла 20.10.1997р., а саме на земельну частку (пай), розміром 39,00 умовних кадастрових гектарів, згідно Сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ІФ № 013151.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак подав до суду заяву про те, що позов підтримує, а справу просить розглянути без його участі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання також не зявилися, однак подали до суду заяви про те, що позов визнають та не заперечують проти його задоволення, а розгляд справи просять провести у їхній відсутності.

Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

Із матеріалів справи вбачається, що 19.05.1980р. помер ОСОБА_5 (а.с. 14), який залишив заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповів своїй дружині ОСОБА_6 (а.с. 13). Судом встановлено, що ОСОБА_6, як спадкоємець за заповітом, проживаючи спільно із спадкодавцем, фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, однак не оформлювала право власності на спадщину. 20.10.1997р. померла ОСОБА_6 (а.с. 15), яка залишила заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповіла батькові позивача ОСОБА_2 (а.с. 11).

Нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння (а.с. 5).

Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року, що також відображено у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця та вчинення певних дій, а саме: 1) якщо спадкоємець вступив у фактичне володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно довідки №1043 від 12.06.2013р. позивач проживав разом із бабою ОСОБА_7 із 1995 року по день її смерті 20.10.1997р. за адресою по вул. Шевченка, 53, с. Довпотів Калуського району Івано-Франківської області (а.с. 19). Згідно копії Сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ІФ № 013151 слідує, що бабі позивача ОСОБА_6 належить земельна частка (пай) розміром 39,00 умовних кадастрових гектарів (а.с. 16). Із довідки № 05-11/31 від 24.10.2016р. слідує, що грошова оцінка вищезазначеної в Сертифікаті земельної частки становить 16851.42 грн. (а.с. 17).

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом, не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6 та не претендує на заявлене у позові спадкове майно. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилися від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 та на спадкове майно не претендують (а.с. 9).

Оскільки, позивач проживаючи спільно зі спадкодавцем, фактично прийняв спадщину та вступив в управління та володіння спадковим майном, тому за таких обставин суд вважає, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на вищевказане спадкове майно.

На підставі ст.ст. 534, 548 ЦК України в редакції 1963р., Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003р. та керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задоволити. Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті баби ОСОБА_6, яка померла 20.10.1997р., а саме на земельну частку (пай), розміром 39,00 умовних кадастрових гектарів, згідно Сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ІФ № 013151

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з часу проголошення.

Головуючий: