Провадження № 2/761/5825/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарях Савенко О.І., Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 13.09.2003 р. між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 756. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей, які проживають окремо від батьків. З відповідачем спільне життя не склалось, внаслідок несумісності характерів і різних поглядів на шлюб та сім»ю сторони не могли знайти спільної думки при вирішенні повсякденних побутових проблем. Чоловік застосовував фізичну силу, постійно погрожував і ображав. За таких обставин позивач змушена була переїхати до сина у лютому 2014 року. З цього часу позивач та відповідач проживають окремо один від одного, ведення спільного господарства припинення остаточно, спільний бюджет не ведеться і шлюб є формальним. Подальше перебування у шлюбі лише погіршить відносини, спроби примирення між сторонами у минулому, даний шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано повторно, перший було розірвано 03.12.10094 р. Таким чином збереження сім»ї не відповідає інтересам позивача.

В судовому засіданні позивач, її представник підтримали вимоги про розірвання шлюбу, просили задовольнити.

Позивач зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити отримане прізвище «ОСОБА_1» та просить покласти на неї судової витрати.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу, проте зазначив, що з позивачем проживають окремо один від одного з січня 2016 р., коли вона переїхала в новий будинок збудований за сімейні кошти.

Позицію ОСОБА_2 підтримав і його представник.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає. що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 13.09.2003 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 756.

Як свідчать матеріали справи, шлюб між сторонами укладався повторно. Попередній шлюб, і це підтверджується відповідним свідоцтвом, копія якого долучена до матеріалів справи, було розірвано 03.12.1994 року.

Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

За положеннями ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як пояснили в судовому засіданні сторони, на момент розгляду справи вони проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети.

ОСОБА_1 наполягала на розірванні шлюбу. Зазначила, що примирення не є можливим та рішення щодо розірвання шлюбу є остаточним.

Під час розгляду справи доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача отримано не було.

Як не було встановлено і обставин, які б свідчили про перешкоди щодо розірвання шлюбу між сторонами.

Як пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 позивач змушена була піти від чоловіка у лютому 2014 року і з цього часу вона не проживає разом з ОСОБА_2

Зважаючи на викладене, пояснення сторін та свідків, суд приходить до висновку, що позивач та відповідач проживали разом до лютого 2014 року, оскільки відповідачем не надано, як це передбачено положеннями ст. 60 ЦПК України, доказів, які б свідчили про остаточне припинення відносин у січні 2016 року.

Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З огляду на зазначене, беручи до уваги фактичну відсутність заперечень відповідача щодо розірвання шлюбу, обставини встановлені в судовому засіданні, які свідчать про те, що збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, вимога ОСОБА_1 щодо розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

В судовому засіданні позивач зазначила, що бажає і надалі мати прізвище «ОСОБА_1».

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти останні на неї.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 3,11,57,60,61,88,169,212- ЦПК України, ст.ст. 3, 112, 113 Сімейного Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зареєстрований 13.09.2003 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 756 розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище «ОСОБА_1».

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя