АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-9143/09 Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/670/16 Доповідач - Шевчук Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

представника ТзОВ Семгал ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Семгал на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Семгал», третьої особи - Тернопільської міської ради про визнання договору дійсним, визнання права власності на нежитлові приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Семгал», третьої особи Тернопільської міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 7 червня 2007 року літніх будинків, які належали до комплексу придорожнього сервісу АЗС з інфраструктурою, для обслуговування відвідувачів ресторану «Семгал» за адресою м.Тернопіль, вул.Об'їзна,123 км. траси Львів-Кіровоград-Знаменка, визнання права власності на дане майно. В обгрунтування вимог посилалась на те, що 7 червня 2007 року уклала з відповідачем договір купівлі-продажу вказаних літніх будинків по вул.Об'їзна в м.Тернополі за ціною 8000 гривень. Придбане нею нерухоме майно складається із шести літніх будинків. Зазначає, що сплатила за літні будинки всю суму, обумовлену договором, прийняла предмет договору до свого володіння та користування. У зв'язку із відсутністю нотаріального оформлення спірного договору, вона обмежена у своєму праві власності щодо розпорядження придбаним майном, тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 грудня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу шести літніх будинків по вулиці Об'їзна в місті Тернополі, який укладений 9 червня 2007 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Семгал» .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на шість літніх будинків за адресою м.Тернопіль, вул. Львівська, 36 "А", загальною площею 50,9 кв.м., зокрема : літній будинок А площею 14.3 кв.м., літній будинок Б площею 6.7 кв.м., літній будинок В площею 10.4 кв.м., літній будинок Г площею 5.1 кв.м., літній будинок Д площею 5.0 кв.м. та літній будинок Е площею 9.4 кв.м.

ТзОВ Семгал звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення норм процесуального права. В обгрунтування вимог посилалось на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства у відповідності до вимог ст.ст.12,16 ГПК України.

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник позивачки заперечила апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам ухвалене рішення не відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Згідно п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 7 червня 2007 року позивачка ОСОБА_3 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Семгал» договір купівлі-продажу літніх будинків, які належали до комплексу придорожнього сервісу АЗС з інфраструктурою обслуговування відвідувачів ресторану «Семгал» у теплий період року площею 50,9 кв.м. за адресою м.Тернопіль, вул.Об'їзна, 123 км траси Львів-Кіровоград-Знаменка.

В матеріалах справи відсутні письмові докази щодо сплати позивачкою згідно договору купівлі -продажу коштів за майно .

Предмет договору складається із шести літніх будинків на фундаменті, розташованих на літньому майданчику ресторану «Семгал» за адресою м.Тер- нопіль, вул.Об'їзна,123 км траси Львів-Кіровоград-Знаменка. Площа, конфігурація, характеристики літніх будинків відображені у інвентарній справі, виданій TOB „Міське бюро технічної інвентаризації» 28.10.2009 р.

Згідно інвентарної справи шість будинків розміщені біля бару «Семгал» по вул.Об'їзній в місті Тернополі, а саме, літній будинок А площею 14.3 кв.м., літній будинок Б площею 6.7 кв.м., літній будинок В площею 10.4 кв.м., літній будинок Г площею 5.1 кв.м., літній будинок Д площею 5.0 кв.м. та літній будинок Е площею 9.4 кв.м. виконані на бетонному монолітному фундаменті фасадної цегли з чотирьох скатним шатровим дахом.

Будинки розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у тимчасовому користуванні ТзОВ «Семгал» терміном на 25 років для будівництва та обслуговування і комплексу придорожнього сервісу з АЗС та інфраструктурою відповідно до договору від 24 січня 2000 р.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 317 від 11.03.2009 року внесено зміни в п.2 рішення виконавчого комітету міської ради від 11.12.2008 року № 2472 "Про затвердження акта державної приймальної комісії TOB "Семгал" та замість адресний номер автомобільна дорога Львів-Кіровоград-Знаменка, кілометр 123" "адресний номер вул. Львівська, 36".

Відповідно до листа ТзОВ міського БТІ, згідно обліку технічної інвентаризації станом на 06.02.2010 року по вул.Львівська,36 "а" не має зареєстрованого нерухомого майна.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу літніх будинків не був нотаріально посвідчений.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що на думку суду було достатньою підставою для визнання договору дійсним на підставі ст. 220 ЦК України .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки судом при розгляді справи були порушені норми матеріального та процесуального права .

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, одна сторона передає у власність другій стороні, а покупець приймає і сплачує за нього певну грошову суму.

Відповідно до вказаної норми продавець може продати лише те майно, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає, у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст.331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Як вбачається з матеріалів справи, суду не було надано будь-яких доказів про те, що нежитлові приміщення, щодо купівлі-продажу яких суд визнав дійсними договори, на праві власності належали його продавцю, та право власності останнього на вказані приміщення було зареєстровано .

Посилання суду на те, що спірні приміщення належали відповідачу на підставі договору-купівлі-продажу від 07.07.2007 року, не можуть бути враховані, тому, що первинна інвентаризація вказаних приміщень проведена БТІ тільки 28.10.2009 р.

Згідно матеріалів технічної інвентаризації вище перелічені нежилі будівлі не введені в експлуатацію, відсутня дозвільна документація на будівництво, відсутні документи про відведення земельної ділянки та відсутні розпорядження про присвоєння поштових адрес.

Тобто, враховуючи вищенаведені норми матеріального права, договір купівлі-продажу вказаних приміщень між сторонами не міг бути укладений, а тому відповідно суд не мав права, застосовуючи ст. 220 ЦК України, визнавати його дійсним.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, суд першої інстанції не врахував вищезазначених обставин та вимог законодавства і відповідно ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позову, оскільки відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на нежитлові приміщення, які є предметом договору.

Доводи апелянта, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства у відповідності до вимог ст.ст.12,16 ГПК України колегія суддів не бере до уваги як безпідставні, оскільки на час винекнення спірних правовідносин позивачка не була зареєстрована як фізична особа підприємець.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товавриства з обмеженою відповідальністю Семгал - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 грулдня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Семгал», третьої особи - Тернопільської міської ради про визнання договору дійсним, визнання права власності на нежитлові приміщення відмовити.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4