Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6422/16-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з цим позовом. Зазначало, що 22 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ZHT0GK 00000002 за умовами якого позичальнику надано споживчий кредит у сумі 24 600 доларів США, в порядку і на умовах, визначених договором з кінцевим терміном повернення не пізніше 19 листопада 2026 року. Зобов'язання належним чином відповідач не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 05.04.2016 року становить 19 722,15 доларів США. За наведених обставин ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 722,15 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.04.2016 року складає 512 578 грн. 68 коп. та судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 722,15 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.04.2016 року складає 512 578 грн. 68 коп. та судові витрати в сумі 7 688 грн. 68 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 22 листопада 2006 року року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 24 600 доларів США, в порядку і на умовах, визначених договором з кінцевим терміном повернення не пізніше 19 листопада 2026 року, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути кредитні кошти в строки визначені умовами договору та сплатити відсотки.

Належним чином умови договору ОСОБА_2 не виконував, внаслідок чого станом на 05 квітня 2016 року утворилась заборгованість, яка становить 19 722,15 дол. США та складається з наступного:

16 123,54 дол. США - заборгованість за кредитом;

2181,90 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

560 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом;

856,71 дол. США - пеня.

Належним чином оцінивши наявні у справі докази (ст.212 ЦПК), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд першої інстанції обгрунтованого визнав, що ОСОБА_2 істотно порушив умови договору, зокрема односторонньо відмовився від взятого на себе зобов'язання по поверненню отриманого кредиту та з врахуванням вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зробив правильний висновок про наявність підстав для примусового стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.

Проте, вирішуючи позов та стягуючи комісію та пеню в іноземній валюті суд першої інстанції не врахував наступного.

Так, згідно ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання та валютного контролю порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користуванням кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Таким чином вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені та комісії.

Між тим, суд першої інстанції стягнув з відповідача фінансові санкції в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача визначена у гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу долара США станом на 05 квітня 2016 року.

Згідно із встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні по відношенню до долара США станом на 05 квітня 2016 року 1 дол. США - 25 грн 99 коп. При цьому, курс гривні по відношенню до долара США станом на 12 липня 2016 року (на день ухвалення судового рішення) 1 дол. США - 24 грн. 85 коп.

З огляду на наведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16 123,54 дол. США заборгованості за кредитом, 2 181,90 дол. США, заборгованості по процентам, 13 916 грн. заборгованості по комісії (560 дол. США х 24 грн. 85 коп.), 21 289 грн. 24 коп. пені (856,71 дол.США х 24 грн.85 коп.).

За наведених обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Не є обгрунтованими доводи ОСОБА_2 про незастосування судом строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, зокрема передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Встановлено, що ні ОСОБА_2, а ні його представник ОСОБА_3 з заявою про застосування позовної давності до суду першої інстанції не зверталися, хоча представник відповідача - ОСОБА_3 приймав участь в судових засідання в суді першої інстанції.

Тому, у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 01 червня 2016 року в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 16 123,54 дол. США заборгованості за кредитом, 2 181,90 дол. США заборгованості по процентам, 13 916 грн. заборгованості по комісії, 21 289 грн. 24 коп. пені.

Рішення суду в частині стягнення судового збору залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді