АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1912/16-ц 22-ц/774/2084/К/16
Справа № 215/1912/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/2084/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія 50 (III) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Митрофанової Л.В.,

суддів Барильської А.П., Зубакової В.П.,

із секретарем Євтодій К.С.,

за участю відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, не з часу звернення до суду, а за минулий час з 24.02.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільне проживання з відповідачем припинено саме 24.02.2016 р., відповідач працює, та з зазначеного часу допомоги на утримання доньки не надає, проживає окремо. Позивач у відповідності до ст.191 ч.2 СК України вживала заходів щодо отримання аліментів, але відповідач ухилявся від виконання обовязку щодо утримання доньки.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2016 року позов задоволено, вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь матері дитини ОСОБА_4, починаючи з 24.02.2016 року до повноліття дитини

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. в дохід держави.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 24.08.2016 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважає, що позивачем по справі належним чином не доведено того, що він ухилявся від виконання обовязку щодо утримання доньки, письмове звернення позивача не є належним та допустимим доказом вказаних обставин, оскільки не підтверджує того факту, що саме він не відчинив двері помешкання. Пояснення свідків також не можуть бути належним доказом, оскільки документально не підтверджені.

Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що 2000 грн., які він передав дочці в березні 2016 року були подарунком, оскільки вказані кошті він передав дочці саме як кошти на її утримання.

Також судом не враховано, що з нього, згідно рішення суду від 26.08.2016 року, стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 є донькою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та проживає окремо від батька, що сторонами не заперечувалось.

Також судом встановлено що відповідач 24.02.2016 р. забравши речі, залишив родину, пообіцявши сплачувати аліменти в розмірі 25% від заробітку, також обявів матеріально підтримувати навчання дочки. При ОСОБА_7, позивач ОСОБА_4 в березні 2016 р. декілька разів дзвонила відповідачу з безрезультатним проханням матеріальної допомоги. Разом з ОСОБА_8 позивач приходила додому до ОСОБА_2 з вимогою сплати аліментів, але батько відмовився.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, та стягуючи аліменти за минулий час суд першої інстанції керувався вимогами ст. 180-182, 191 СК України та виходив з того, що відповідач є батьком дитини та зобовязаний утримувати її до досягнення повноліття, а позивач довела вжиття заходів для одержання аліментів, та їх несплату відповідачем з 24.02.2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необхідності стягнення аліментів з відповідача на користь позивачка з огляду на наступне.

Так, ст. 180 СК України покладає обовязок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо обовязку відповідача та наявності у нього можливості утримувати свою неповнолітню дочку до досягнення нею повноліття.

Проте колегія суддів не погоджується із висновком суду про можливість стягнення аліментів з відповідача за минулий час з огляду на наступне.

Стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Трирічний строк, протягом якого можливим є стягнення аліментів за минулий час, являється присікальним (преклюзивним). Стягнення аліментів за межами цього строку незалежно від причин їх неотримання є неможливим.

На думку колегії суддів позивачем, відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов'язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

На підставі вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінення рішення суду першої інстанції в частині визначення періоду початку стягнення аліментів, зазначивши, що відповідно до ч.1 ст. 191Сімейного кодексу України, початок стягнення аліментів з 28 квітня 2016 року.

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства та скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2016 рокузмінити в частині визначення періоду початку стягнення аліментів, зазначивши початок стягнення аліментів з 28 квітня 2016 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: