Справа № 183/5856/16
№ 2/183/2982/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г.,

при секретареві Драній В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_4, яка померла 28 квітня 2015 року, та спадкоємцем якої є він та ОСОБА_5, 05 серпня 2013 року уклала з відповідачем договір дарування частини будинку 30 по вул.Котовського (колишн.Металургів) в м.Новомосковськ Дніпропетровської області під впливом помилки. Тому як окрім того, що померла була літньою особою, вона дуже хворіла (на церебральний атеросклероз з гіпертонічною хворобою), він та ОСОБА_5 доглядали за нею і 26 квітня 2013 року ОСОБА_4 склала на його імя та на імя ОСОБА_5 заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося вона заповіла їм. Крім того рішенням суду від 14 квітня 2015 року ОСОБА_4 було визнано недієздатною, а ОСОБА_5 призначено її опікуном. Вважає, що оспорюваний договір було укладено під впливом помилки, а тому посилаючись на вимоги ст..ст. 203, 215, 229, 717 ЦК України просив визнати договір дарування серії 2030 від 05 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 недійсним. Скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок 30 по вул.Котовського (колишн.Металургів) в м.Новомосковськ Дніпропетровської області за ОСОБА_2, проведену на підставі договору частини будинку, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

В судове засідання позивач не зявився, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася. Представником відповідача ОСОБА_6 надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, просить задовольнити позов.

Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася судом, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, дослідивши підстави позову та матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків,а саме:

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 є власником 7/8 частин житлового будинку, розташованого за адресою: вул..Котовського, б. 30, в м.Новомосковськ Дніпропетровської області. Підставою виникнення права власності зазначений договір дарування частини житлового будинку, серія та номер: 2030, виданий 05 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровскього міського нотаріального округу ОСОБА_3

Згідно відомостей адресно-довікового підрозділу відповідач ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: вул.Котовського, б. 30, в м.Новомосковськ Дніпропетровської області 27 серпня 2013 року, відомості щодо місця реєстрації відповідача також вбачаєються з копії нотаріальної довіреності, виданою на імя представника.

Позивач просить в своєму позові визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку, розташованого за адресою: вул..Котовського, б. 30, в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, серії 2030, від 05 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Позивач посилається на те, що він як спадкоємець за заповітом померлої ОСОБА_4 звертається до суду з зазначеним позовом. В той же час, суд не надано належних доказів того, що він своєчасно, тобто у встановлений ст. 1272 ЦК України строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4; як і не надав відомості неможливості надання таких доказів та/або клопотань про їх витребування. Що позбавляє суд можливості визначити чи він є належним позивачем в цьому спорі, а також коло осіб, інтересів яких стосується вирішення такого спору.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі яких належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року справа № 6-202 цс 15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З наданих позивачем копій документів, вбачається, що ОСОБА_4, яка померла 28 квітня 2015 року, до дня смерті мешкала за адресою: вул.Котовського, б. 30, в м.Новомосковськ Дніпропетровської області. Жодних відомостей про те, що вона була власником будинку, чи його частини позивачем не надано, як і не зазначено причин, за яких він позбавлений можливості надати такі докази, або клопотань про їх витребування.

Крім того позивачем не наданий оспорюваний договір, або клопотання про витребування такого. А суд позбавлений можливості з власної ініціативи витребовувати будь-які докази у справі.

Аналіз вищенаведеного переконує суд втому, що позов поданий ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 3, 5-8, 10-11, 57-61, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г.Дубовенко