Ухвала

іменем україни

12 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Шевченківського РВ ГУ ДМС України у Львівській області, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_17, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кулиняк Ігор Ярославович, про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, переведення прав та обовʼязків покупця, визнання права власності на квартиру, скасування реєстрації та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року та за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_17., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу КулинякІ.Я., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 жовтня 2004 року в частині продажу Ѕ частки, належної ОСОБА_9, переведення прав і обов'язків покупця на Ѕ частки вказаної квартири, належної ОСОБА_5, визнання права власності на вказану квартиру, зобов'язання зареєструвати право власності на нього, зобов'язання ВГІР Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівськіій області провести реєстрацію у вказаній квартирі, виселення ОСОБА_11 та ОСОБА_6, вселення ОСОБА_9 до вказаної квартири.

ОСОБА_9 зазначав, що йому та його доньці ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності - по Ѕ частці, належала квартира АДРЕСА_1. У результаті шахрайських дій зі сторони доньки ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_13 за попередньою змовою між собою, маючи умисел на отримання чужого майна, усвідомлюючи незаконність дій, останні шляхом обману та зловживання довірою заволоділи його паспортом. У подальшому ОСОБА_13 пред'явив даний паспорт для отримання в приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_17 виготовленого шляхом незаконної нотаріальної дії нотаріально посвідченого доручення від його - ОСОБА_9, імені, яке б уповноважувало ОСОБА_5 розпоряджатись належним йому майном, а саме: Ѕ частки вищевказаної квартири за відсутність в нього, ОСОБА_9, наміру та бажання для надання такого доручення. Отримавши доручення, яке містило неправдиві відомості, ОСОБА_5 використала його для укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири. Зокрема, 04 жовтня 2004 року ОСОБА_5 в приміщені нотаріальної контори приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кулиняка І.Я., використавши підроблене доручення, уклала з ОСОБА_11 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року ОСОБА_9 виключений з числа учасників процесу у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1, до участі в справі в порядку правонаступництва в якості позивача залучено ОСОБА_4, на користь якої ОСОБА_9 10 лютого 2011 року склав заповіт.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_11 виключений з числа відповідачів у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2.

У жовтні 2014 року представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_15 подав заяву про уточнення позовних вимог та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2004 року в частині продажу Ѕ частки квартири, яка належала ОСОБА_9, перевести на ОСОБА_4 як на правонаступника права та обов'язки покупця на Ѕ частки квартири, яка належала ОСОБА_5 та була продана ОСОБА_11 та ОСОБА_6, визнати за ОСОБА_4 як за правонаступником право власності на квартиру, скасувати реєстрацію та виселити ОСОБА_6 із квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року зазначене судове рішення скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 жовтня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Кулиняком І.Я., зареєстрований в реєстрі за № 3852, в частині продажу ОСОБА_9 Ѕ частки вказаної квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_11

У решті позову відмовлено.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов висновку про відмову в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, оскільки ОСОБА_9 звернувся до суду в серпні 2011 року та просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 04 жовтня 2004 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, зазначав наступне.

ОСОБА_9 на праві приватної власності належала Ѕ частки квартири АДРЕСА_1.

02 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_17 посвідчено доручення від імені ОСОБА_9 про надання повноважень ОСОБА_5 розпоряджатись (продати, міняти тощо) належною йому на праві приватної власності часткою квартири АДРЕСА_1.

04 жовтня 2004 року ОСОБА_5, яка діяла за цим дорученням, продала ОСОБА_6 та ОСОБА_11 належну ОСОБА_9 Ѕ частки та належну їй Ѕ частки квартири АДРЕСА_1.

07 вересня 2005 року прокуратурою Шевченківського району м. Львова за фактом шахрайства, підроблення та використання підроблених документів порушено кримінальну справу. У 2006 році проводилось досудове розслідування в кримінальній справі №1 83-0747, за наслідками якого 27 грудня 2006 року складено обвинувальний висновок про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч. 2, 358 ч. 3 КК України, ОСОБА_13 - у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, ОСОБА_17 - у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 27 ч. 5, 190 ч. 2, 364 ч. 1, 366 ч. 1 КК України, ОСОБА_16 - у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 27 ч. 5, 190 ч. 2, 358 ч. 1 КК України, матеріали вказаної кримінальної справи передано на розгляд до суду. У процесі досудового розслідування було проведено ряд судово-почеркознавчих експертиз, згідно з якими, зокрема, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_9 в довіреності від 02 жовтня 2004 року, якою уповноважено діяти від його імені ОСОБА_5, виконано не самим ОСОБА_9, не ОСОБА_5, а іншою особою.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2008 року дана кримінальна справа повернута прокуророві Шевченківського району м. Львова для організації проведення додаткового розслідування. Після цього справа для розгляду до суду не передавалася, в даний час в провадженні СВ Шевченківського відділу поліції ГУ НП України у Львівській області перебуває кримінальне провадження № 0000458 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. Будь-якій особі підозру у вчиненні цього кримінального правопорушення органом досудового слідства не оголошено.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Оскільки договір купівлі-продажу Ѕ частки квартири від 04 жовтня 2004 року укладено ОСОБА_5 від імені ОСОБА_9 з ОСОБА_6, ОСОБА_11 з використанням доручення, яке ОСОБА_9 не підписував, та з метою незаконного заволодіння майном, яке належало останньому, апеляційний суд договір купівлі-продажу квартири визнав недійсним в частині продажу частки майна, належної ОСОБА_9

Судом установлено, що оспорюваний спочатку ОСОБА_9, а потім ОСОБА_4 як його правонаступником договір купівлі-продажу квартири був укладений 04 жовтня 2004 року. Про укладення цього договору ОСОБА_9 стало відомо одразу після його укладення, тобто в жовтні 2004 року.

Після передання до суду обвинувального висновку в кримінальній справі № 183-0747 за обвинуваченням ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_9 16 лютого 2007 року подав в цій кримінальній справі цивільний позов до ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_16 про відшкодування збитків, завданих злочином, в якому просив зобов'язати вказаних осіб відновити його порушене право на квартиру і компенсувати моральну шкоду, або стягнути з них солідарно 200 тис. грн на відшкодування майнових збитків та 200 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2008 року вказана кримінальна справа разом із цивільним позовом через неповноту і неправильність проведеного слідства була повернута прокуророві для організації додаткового розслідування та на новий розгляд до суду до цього часу не передавалася.

Також судом установлено, що в першій половині 2011 року ОСОБА_9 звертався до суду з позовом про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2004 року, однак ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 липня 2011 року позов був залишений без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України через повторну неявку позивача до судового засідання.

З новим аналогічним позовом ОСОБА_9 через свого представника звернувся 11 серпня 2011 року.

Апеляційний суд зазначав, що поза увагою суду першої інстанції залишилась заява від 08 квітня 2011 року, подана Шевченківському районному суду м. Львова представником ОСОБА_9, відповідно до якої останній, посилаючись на тривалий розгляд кримінальної справи для забезпечення захисту його порушених прав просив залишити цивільний позов в кримінальній справі без розгляду.

На вказану заяву Шевченківським районним судом м. Львова надіслано відповідь про неможливість розгляду у зв'язку з перебуванням справи на додатковому розслідуванні.

За таких обставин апеляційний суд вважав, що з 2005 року кримінальна справа фактично не розслідувана та вирок не постановлений, цивільний позов в кримінальній справі подано 16 лютого 2007 року, чим перервано позовну давність, заяву від 08 квітня 2011 року про залишення без розгляду цивільного позову в кримінальній справі не вирішено, тобто, відсутня ухвала про залишення позову без розгляду, отже 11 серпня 2011 року позов подано до інших боржників в межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кулиняком І.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 3852, в частині продажу ОСОБА_9 Ѕ частки вказаної квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_11

Щодо позову в частині переведенні прав та обов'язків покупця, апеляційний суд зазначав, що ні позивачем, ні його правонаступником відповідності до вимог ст. 362 ЦК України не вносились на депозитний рахунок грошові кошти для сплати вартості частини квартири при переведенні прав та обов'язків покупця, а відтак така вимога є безпідставною.

Також не підлягає задоволенню вимога про визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру, оскільки остання подала заяву про прийняття спадщини та не надала доказів про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, за відсутності правових підстав для скасування реєстрації та виселення ОСОБА_6 з квартири, за яким зберігається право власності на Ѕ її частки, апеляційний суд відмовив у позові в частині виселення.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова