печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Анциферовій А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Савчук Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання вимог ПАТ «Київенерго про сплату заборгованості незаконною; про визнання незаконним відображення в її особовому рахунку заборгованості станом на 05 червня 2014 року та анулювання її; про анулювання заборгованості станом на 01 липня 2016 року; стягнення моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 29 липня 2016 року звернулася до Печерського районного суду міста Києва та просила визнати дії відповідача ПАТ «Київенерго» щодо вимоги сплатити заборгованість за електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 неправомірними; зобов,язати відповідача анулювати неіснуючу у неї заборгованість і списати її з особового рахунку; стягнути з відповідача завдану їй неправомірними діями моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень. Позивач посилалась на таке: на підставі договору дарування від 05 квітня 2014 року на праві власності їй належить 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. 15 грудня 2014 року вона отримала попередження номер 138606 від відповідача про відключення електроенергії з вимогою сплатити заборгованість за спожиту електроенергію, яка утворилася з 2009 року в розмірі 749,98 гривень. 26 січня 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою, зареєстрованою за номером 31/13-9813, в якій надала пояснення щодо неправомірності грошової вимоги, а саме: квитанції по сплату за спожиту електроенергію в повному обсязі та свідоцтво про смерть попереднього власника ОСОБА_3 У листі від 13 січня 2015 року номер 421Д/012/Д-5372 відповідач визнав, що заборгованість дійсно рахується за попереднім власником квартири і повідомив, що попередження про відключення електроенергії їй більше не надсилатимуть. 27 січня 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою номер 31/13-1139 про укладення договору на постачання електроенергії за вказаною адресою. У той же день було укладено договір номер 3 про користування електричною енергією. У п.18 вказаного договору зазначено, що у разі заборгованості, що існує на час укладання договору, сторони письмово погоджують графік її погашення за умови обов,язкової оплати поточних рахунків. Під час укладення договору відповідач не зафіксував наявність у неї заборгованості за спожиту електроенергію, не запропонував погодити графік погашення заборгованості, чим визнав її відсутність. Проте їй продовжували надходити квитанції з незаконними, необґрунтованими грошовими вимогами про оплату неіснуючої заборгованості. З метою досудового врегулювання ситуації 27 лютого 2015 року було направлено відповідачеві претензію з вимогою відкоригувати дані загальної картки споживача та скасувати неіснуючий борг. Листом від 28 квітня 2015 року відповідач вдруге підтвердив, що станом на 05 червня 2014 року існувала заборгованість в сумі 619,36 гривень, яка дійсно закріплена за попереднім власником. Проте надіслав попередження сплатити борг в сумі 677,32 гривень. Квитанції з неіснуючим боргом відповідач продовжував надсилати. При цьому суми заборгованості невмотивовано змінювались. Згідно квитанції від 03 липня 2015 року номер 20401028 відповідач вимагає від неї сплатити 600,47 гривень боргу. При цьому листом від 14 травня 2015 року номер 18/ЦОК 31/13/17/14969 відповідач визнав, що ні з ОСОБА_3, ні з ОСОБА_1 звіряння рахунків не проводилось. З моменту набуття права власності на 1/2 частину квартири вона сплачує електроенергію в повному обсязі. Що стосується заборгованості, яка закріплена відповідачем за померлою особою, то вона має анульована як безнадійна. Як зазначає позивач у позовній заяві, спрямована їй грошова вимога сплатити неіснуючої заборгованості є безпідставною, незаконною, містить ознаки кримінального злочину, передбаченого ст. 189 КК України - вимагання, а також нечесною підприємницькою діяльністю.

22 жовтня 2015 року звернулася з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила визнати дії відповідача щодо вимоги сплатити заборгованість за електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 неправомірними. Зобов,язати відповідача анулювати неіснуючу заборгованість та списати її з особового рахунку, застосувати норму ЦК про позовну давність. Стягнути з відповідач а на її користь моральну шкоду в сумі 20000,00 гривень. Позивач посилалась на таке: протягом 10 місяців відповідач намагається змусити її погасити борг та знеструмити квартиру. Це відволікає увагу від звичайних занять, негативно впливає на психічне і соматичне здоров,я, трудову діяльність. 03 серпня 2015 року після чергового відвідування Центру обслуговування клієнтів ПАТ «Київенерго» їй стало зле і вона звернулася до лікарні. Діагноз: ІБС, антено-невротичний синдром і як наслідок, необхідність термінового медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Причинно-наслідковий зв,язок між стресовою ситуацією ті різким погіршенням стану здоров,я є висновок фахівця у галузі судово-медичної експертизи, що позивач страждає рядом захворювань та між загостренням хвороби у ОСОБА_1 та стресовою ситуацією прямий причино-наслідковий зв,язок. З урахуванням потреб на відновлення здоров,я у кардіологічному санаторії «Україна» /Ворзель/ вона оцінює завдану моральну шкоду в сумі 20000,00 гривень.. Згідно вартості послуг доба проживання у санаторії становить 460 гривень, харчування 170 гривень. Курс лікування 21 день, загальна сума 13230,00 гривень. Виходячи з прейскуранту цін на процедури, вартість медичних препаратів їй зрозуміло, що вкластися у 20000,00 гривень не вдасться.

14 вересня позивач звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати вимогу ПАТ «Київенерго» від 03 грудня 2014 року сплати ти заборгованість в сумі 749,98 гривень незаконною; визнати незаконними вимоги ПАТ «Київенерго» про сплату заборгованості від 03 січня 2015 року на суму 717,04 гривень; від 03 лютого 2015 року на суму 591,07 гривень; від 03 березня 2015 року на суму 637,54 гривень; від 04 квітня 2015 року на суму 677,32 гривень; від 03 травня 2015 року на суму 640,25 гривень; від 03 червня 2015 року на суму 678,11 гривень; від 03 липня 2015 року на суму 600,47 гривень; від 04 серпня 2015 року на суму 564,70 гривень; від 03 вересня 2015 року на суму 504,86 гривень; від 03 жовтня 2015 року на суму 680,16 гривень; від 03 листопада 2015 року на суму 712,54 гривень; від 03 грудня 2014 року на суму 735,80 гривень; від 04 січня 2016 року на суму 668,30 гривень; від 03 лютого 2016 року на суму 930,75 гривень; від 03 березня 2016 року на суму 593,06 гривень; від 05 травня 2016 року на суму 912,53 гривень; від 04 червня 2016 року на суму 1064,57 гривень; від 03 липня 2016 року на суму 1209,71 гривень; визнати незаконними відображення в її особовому рахунку борг в сумі 605,76 гривень станом на 05 червня 2014 року та анулювати його; анулювати заборгованість в сумі 147,83 гривень станом на 01 липня 2016 року на підставі квитанції про оплату; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 10000,00 гривень; постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, які сприяють неправомірним діям відповідача стосовно споживачів електроенергії.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке: за адресою: АДРЕСА_1 було відкрито особовий рахунок на ім,я ОСОБА_3. Розрахунки за спожиту електричну енергію за вказаною адресою здійснювались не в повному обсязі , що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 749,98 гривень з урахуванням пільги станом на грудень 2014 року на покази лічильника 008075 КВТ. У відповідності до п.27 Правил користування електричною енергією для населення у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного в договорі чи платіжному документі та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Відповідач для виконання свого обов,язку надіслав попередження від 09 грудня 2014 року, яким повідомив про наявність заборгованості за спожиту електричну енергію. 26 грудня 2015 року від позивача надійшла заява та позивач повідомила про наявність договору дарування 1/2 частини вказаної квартири. У відповідності до вказаного повідомлення відповідачем запропоновано позивачеві провести звіряння розрахунків. Але позивач не виявила бажання звірити розрахунки та підписати відповідний акт. 27 січня 2015 року на підставі заяви позивача з нею було укладено договір про користування електричною енергією від 27 січня 2015 року номер 3. За умовами вказаного енергопостачальник повинен надійно постачати споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах. А споживач оплачувати електричну енергію за обумовленими тарифами у ви значені терміни. Сторони дотримуються умов договору, претензій до споживача щодо оплати за спожиту електричну енергію на даний час немає. Попередження про припинення електроенергії номер 138606/2014 від 09 грудня 2014 року направлено за адресою: АДРЕСА_1, однак позивачеві безпосередньо адресовано не було. Повідомлення , направлене за вищезазначеною адресою в квітні 2015 року має виключно інформаційний характер, жодних порушень прав чи інтересів позивача за собою не тягне. З огляду на наявну заборгованість за вищевказаною адресою та тим, що інший власник 1/2 частини квартири не відомий /існує ймовірність успадкування прав та обов,язків попереднього власника/, відповідач скориставшись своїми правами, надіслав за вищевказаною адресою повідомлення про заборгованість, яке не тягне за собою порушення прав позивача. Заборгованість, яка виникла до ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана заборгованістю попереднього власника. Однак, така заборгованість не є безнадійною та не може бути списана з бухгалтерського та податкового обліку, так як строк позовної давності за зобов,язанням не минув, а майно, зокрема 1/2 частина квартири може бути спадковим майном, на яке можливе звернення на стягнення. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то в позовній заяві позивач не зазначає, які саме втрати немайнового характеру вона зазнала або внаслідок яких моральних страждань віна зазнала ці втрати. Позивачем не зазначено, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин, якими діями чи бездіяльністю вони заподіяні, не зрозуміло з чого позивач виходить, коли оцінює заподіяну шкоду в сумі 10000,00 гривень. На момент звернення до суду з позовом порушення прав позивача не існувало, що говорить про відсутність об,єкту захисту. Позивачем не доведено, що її право чи інтерес порушено відповідачем, а взагалі не доведено обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за таких підстав: за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 41,37 кв. метрів, в тому числі житловою площею 27,4 кв. метрів. Вказана квартира на праві власності належала у рівних долях по 1/2 частині кожному ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 24 червня 1993 року Сектором приватизації Московської державної адміністрації, згідно з розпорядженням від 21 червня 1993 року номер 2311, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об,єкти нерухомого майна» 02 липня 1993 року, записаного в реєстрову книгу номер 3707.

ОСОБА_4 знятий з реєстраційного обліку 22 червня 1994 року з вказаної квартири в психоневрологічний інтернат, про що свідчить довідка КП УЖХ «Печерська брама» номер 68 від 23 січня 2015 року. 05 червня 2014 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 1/2 частину вказаної квартири. Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фурдаковою Марією Олексіївною за реєстровим номером 637. У зв,язку зі станом здоров,я дарувальника, договір посвідчено вдома, за адресою: АДРЕСА_1 / а.с. 3/. Через один місяць та двадцять днів , тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла у віці 87 років, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис номер 228 /а.с. 6/.

Як встановлено у судовому засіданні, станом на грудень 2014 року за вказаною квартирою рахувалась заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 749,98 гривень на показання лічильника 008075Крт. У зв,язку з цим на вказану адресу ПАТ «Київенерго» було направлено попередження номер 138606/2014, в якому шановному клієнту пропонували погасити заборгованість та попереджали про припинення постачання електроенергії у разі несплати боргу /а.с. 4/. Крім того, у відповідності до довідки номер 68 від 23 січня 2015 року /а.с.112/, виданої КП УЖГ «Печерська брама» існує заборгованість за квартирну плату в сумі 553,97 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що за вказаною адресою позивачка не зареєстрована, що підтверджується довідкою КП «Печерська брама» номер 68 від 23 січня 2015 року /а.с. 112/.

У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов,язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. За адресою : АДРЕСА_1 було відкрито особовий рахунок на ім,я ОСОБА_3. З пояснень представника відповідача вбачається. що розрахунки за спожиту електричну енергію за вищевказаною адресою здійснювалися не в повному обсязі та не ста біль, що призвело до виникнення та накопичення боргу в розмірі 749,98 гривень з урахуванням пільги станом на грудень 2014 року на показники лічильника 008075 Квт. У відповідності до 27 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених по становою КМ України від 26 липня 1999 року номер 1457 у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документів, та недотримання електропостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Відповідач виконав свій обов,язок та у відповідності дор п.27 вказаних Правил надіслав за адресою: АДРЕСА_1 попередження номер 4 від 09 грудня 2014 року, яким повідомив про наявність заборгованості за спожиту електричну енергію. Лише 25 грудня 2014 року позивачка надала відповідачеві копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 від ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомила про наявність договору дарування 1/2 частини вказаної квартири на її ім,я. Відповідачем листом номер 42КД/012/Д-5372 від 13 січня 2015 року було запропоновано відповідачці здійснити звіряння рахунків . Але позивачка не виявила бажання звірити розрахунки та підписати відповідний акт, як зазначає представник відповідача.

27 січня 2015 року на підставі заяви позивача за адресою: АДРЕСА_1 було укладено договір про користування електричною енергією номер 3. За умовами даного договору енергопостачальник повинен надійно поставляти споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах, а споживач оплачувати за поставлену електричну енергію за обумовленими тарифами у визначені терміни. Як встановлено у судовому засіданні, попередження про припинення постачання електроенергії номер 138606/2014 від 09 грудня 2014 року спрямоване саме на об,єкт постачання електроенергії. А не безпосередньо позивачеві. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, та встановлено судом, позивачці належить лише 1/2 частина вказаної квартири. Інша частина квартири на праві власності належить ОСОБА_4 та заборгованість за вказаним об,єктом утворилась саме до виникнення права власності позивача на 1/2 частину квартири. Крім того, як пояснила у судовому засіданні представник відповідача, заборгованість, яка виникла до ІНФОРМАЦІЯ_1 /час смерті ОСОБА_3./ визнана заборгованістю попереднього власника. Однак така заборгованість не є безнадійною та не може бути списана з бухгалтерського та податкового обліку, оскільки строк позовної давності за зобов,язаннями не минув, зокрема, 1/2 частина майна, що належить ОСОБА_4 може бути спадковим майном, на яке можливо звернення стягнення. У разі смерті останнього при відсутності спадкоємців за законом, право на спадкування виникає у територіальної громади в особі Київської міської Ради, яка і має погасити борг.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дій, які порушують право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов,язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної /немайнової/ шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК, органі місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у разі порушення нею положень частини другої - п,ятої статті 13 ЦК України.

П. 53 Правил визначено, що якщо між споживачем і енергопостачальником не досягнуто згоди про користування електричною енергією, її оплату, збереження приладів обліку тощо, спірні питання вирішуються в установленому законодавством порядку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства і відповідно до п. 1 ст. 625 зазначеного Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивач просив розглядати справу за його відсутності.

У судовому засіданні встановлено, що позивач не є власником всієї квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Вона не має заборгованості за спожиту електроенергію станом на грудень 2014 року. Фактично заборгованість станом на грудень 2014 року за спожиту електроенергію виникла за колишнім власником вказаної квартири ОСОБА_3 та власником 1/2 частини квартири ОСОБА_4 Оскільки заборгованість існує, за строками давності списання вказаної заборгованості не передбачено законом, оскільки не минув трирічний строк давності, у відповідності до вимог та за змістом ст. 27 Правил… відповідачем на зазначений об,єкт, а не особисто фізичній особі позивачці направлено повідомлення про заборгованість, що відбувалося кожного місяця, як передбачено вказаними Правилами… Крім того, у судовому засіданні, як пояснив представник відповідача, позивач не погасила заборгованість за спожиту електроенергію, що існувала станом на час отримання у дар 1/2 частини квартири, посилаючись на те, що до вказаного боргу вона ніякого відношення не має. Таким чином, оскільки позивачка не має відношення до заборгованості за спожиту електроенергію, повідомлення направлено на адресу розташування об,єкту, за яким існує заборгованість. Ніяким чином направлення вказаних повідомлень не порушують будь-яке право позивача. Її посилання на необхідність анулювати заборгованість за спожиту електроенергію станом до отримання нею у дар 1/2 частини квартири не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню. Посилання позивача та її вимоги щодо анулювання заборгованості в сумі 147,83 гривень станом на 01 липня 2016 року не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до розрахунків, наданих відповідачем, дійсно у судовому засіданні встановлено, що сама позивач станом на день проведення звірки мала заборгованість в сумі 147,83 гривень, які вона добровільно погасила під час розгляду справи у суді, про що свідчить надана позивачем у судовому засіданні квитанція.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень /остаточна сума у останній позовній заяві/ не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, не доказані, не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають за наступних підстав: Закон України «Про захист прав споживачів», на який посилається позивачка, не передбачає стягнення моральної шкоди. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв,язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв,язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім,ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв,язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Як вбачається зі змісту позовної заяви та заяв про уточнення позовних вимог, позивачка не зверталася до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. А саме на постанову Пленуму Верховного Суду України щодо стягнення моральної шкоди у зв,язку з розглядом судами справ про захист честі , гідності та ділової репутації, посилається позивачка. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров,я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. У судовому засіданні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, підстави для задоволення позовних вимог від сутні.

На підставі ст.ст. 16, 23, 509, 526, 530, 1167 ЦК України, Закону України «Про електроенергетику»; «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених Постановою КМ України номер 1357 від 26 липня 1999 року, Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 213 - 215, 208, 209 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання вимог ПАТ «Київенерго про сплату заборгованості незаконною; про визнання незаконним відображення в її особовому рахунку заборгованості станом на 05 червня 2014 року та анулювання її; про анулювання заборгованості станом на 01 липня 2016 року; стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення в Апеляційний суд міста Києва через Печерський районний суд міста Києва, особами, що не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з дня отримання ними копії рішення.

Суддя