Справа № 520/4993/16-ц
Провадження № 2/520/3150/16
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Прохорова П.А.,
при секретарі - Цвігун А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, у якому посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, та у період шлюбних відносин ними було набуто певне нерухоме майно, що зареєстровано за відповідачем, - Садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка, на якій він розташований, а також котедж АДРЕСА_2, просила суд поділити таке майно подружжя, визнавши за нею право власності на зазначений садовий будинок та земельну ділянку, на якій він розташовується, та залишивши у власності відповідача вказаний Котедж.
У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
30.06.2016 року відповідач звернувся до суду з запереченнями у яких вказував на те, що вважає спірне майно його особистою власністю, та зазначив, що він не ухиляється від поділу майна, що є майном подружжя, та заявлений позивачем позов є безпідставним та таким, що не підлягає розгляду судом.
29.08.2016 року відповідач надіслав на адресу суду електронний лист, у якому повідомив про визнання позовних вимог у повному обсязі.
18.10.2016 року відповідач надіслав на адресу суду електронний лист, у якому просив суд розглядати справу за його відсутності.
Вказані заяви від 29.08.2016 року та від 18.10.2016 року суд оцінює критично, оскільки вони подані до суду віддалено, без особистої присутності відповідача, та заява від 29.08.2016 року взагалі не містить підпису, заява від 18.10.2016 року містить підпис, що істотно відрізняється від підпису у заяві від 30.06.2016 року, що була подана до канцелярії суду відповідачем особисто.
Разом з тим за обставинами провадження у справі належним чином повідомлений відповідач повторно не з'явився у судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки. При цьому такий відповідач особисто суду пояснень не надавав, фактично участі у розгляді справи не приймав, а тому суд доходить висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних доказів, та постановлення Заочного рішення суду.
Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом.
Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності.
Так, дослідивши доводи сторін, перевіривши їх долученими до матеріалів справи доказами, суд встановив наступне.
23 березня 1996 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі Реєстрації актів громадянського стану виконкому Центральної райради народних депутатів м. Одеси, про що зроблено відповідний запис за № 119. (копія свідоцтва долучена до матеріалів справи).
З наданими позивачем суду поясненнями, що не заперечувались та не були спростовані відповідачем, на теперішній час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають разом, ведуть спільне господарство, шлюб між ними не розірваний.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Кореспондуючими є норми ч.3 ст. 368, 369 ЦК України.
Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 1 ст. 357 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).
Частиною 1 статті 71 СК України, передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,- «Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. »
Так, спірне майно, що підлягає поділу складається з наступного:
1.Садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається в цілому з одного садового будинку під Літерою Б2ж, загальною площею 173 кв. м., житловою площею 74,0 кв. м., та надвірних споруд; № 3-огорожа. (Право власності зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 20.08.2013 р.)
2.Земельна ділянка площею 0,0166 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_2 (Право власності зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі- продажу від 20.08.2013 р.)
3.Котедж АДРЕСА_2, що в цілому складається з приміщень літ. «С», загальною площею 399,9 кв. м., основною площею 120,3 кв. м., (Право власності зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі- продажу від 15.12.2015 р.)
Наведені відомості щодо майна та підстав його набуття підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями договорів та інформаційних довідок з реєстру прав власності.
Заперечення відповідача щодо придбання такого майна за його особисті кошти жодними доказами підтверджено не було, а тому суд відхиляє такі заперечення.
При цьому суд зазначає, що відповідач заперечував проти позову і з тих підстав, що він жодним чином не порушував прав позивача щодо поділу майна подружжя, однак такі пояснення не заслуговують на увагу суду та не спростовують вимог позову, оскільки сам факт звернення позивача з відповідним позовом, добровільне несення судових витрат та разом з тим, в силу Конституції України кожному гарантовано право на звернення за захистом його прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо до суду, та таким чином відсутність прямих доказів ухилення відповідача від поділу майна подружжя не є підставою для відмови у задоволенні позову про поділ майна подружжя.
При цьому суд окремо наголошує на тому, що відповідач, у наданих письмових запереченнях вказував що вважає спірне майно його особистою власністю, та не вбачає підстав для його поділу, що, з огляду на заявлені позивачем вимоги прямо вказує на наявність спору щодо такого майна.
У зв'язку з викладеним суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Актуальних відомостей щодо вартості спірного майна, а також можливості поділу його у натурі, інакше, як цілісними об'єктами до суду не надано, натомість позивач стверджує, що Садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій він розміщений є спів розмірними до Котеджу АДРЕСА_2.
Наведені посилання позивача не були спростовані, а з такого підстав для поділу спільного майна у інший від заявленого спосіб - не вбачається, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
З викладеного , керуючись ст.ст. 10-11, 57-61, 169, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 65, 69-71 СК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається в цілому з одного садового будинку під Літерою Б2ж, загальною площею 173 кв. м., житловою площею 74,0 кв. м., та надвірних споруд; № 3-огорожа, як таке, що набуте нею у порядку поділу майна подружжя.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Земельну ділянку площею 0,0166 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_1, як таке, що набуте нею у порядку поділу майна подружжя.
Котедж АДРЕСА_2, що в цілому складається з приміщень літ. «С», загальною площею 399,9 кв. м. залишити у власності ОСОБА_2 та припинити майнові права ОСОБА_1 на такий Котедж.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров