АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

позивача ОСОБА_5,

представника позивача ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3 304 494,00 грн, що складається з 3 288 065,00грн заборгованості за грошовим зобов'язанням, 13 230,00грн 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та 3 654,00грн судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки від 24.04.2014 ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 100 000,00 доларів США (отримані 16.12.2013), 80 000,00 Євро (отримані 11.02.2014) та 540 000,00грн (отримані 24.04.2014) до 30.05.2014.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за борговою розпискою, внаслідок чого у нього виникла вказана заборгованість.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи та не писав боргової розписки.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Позивач та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Правильно встановлено судом першої інстанції, що факт отримання ОСОБА_3 грошей від ОСОБА_5 підтверджується борговою розпискою від 24 квітня 2014 року (т1ас8), оригінал якої було оглянуто судом і представлено на огляд суду апеляційної інстанції. Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням представника позивача оглянуто оригінали та долучено до матеріалів справи копії розписок, які підтверджують факт отримання коштів ОСОБА_3 від ОСОБА_5 16.12.2013 (Т2ас93) та 11.02.2014 (т2ас92).

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 про те, що він не отримував від ОСОБА_5 гроші та не писав боргову розписку, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, адже у передбаченому ст. ст. 10,60,137 ЦПК України порядку не підтверджені належними і допустимими доказами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_3, посилаючись на ті обставини, що грошей в борг у ОСОБА_5 відповідач не брав і розписку не писав, зазначав, що суд першої інстанції не вирішив клопотання відповідача про проведення експертизи (т1ас19), проте, після роз'яснення прав заявити таке клопотання в Апеляційному суді м. Києва ні він, ні його представник таким правом не скористалися.

Доводи відповідача та його представника про те, що у розписці не ідентифіковано особу боржника, не заслуговують на увагу, адже ОСОБА_3 не заперечував, що знайомий з ОСОБА_5 у зв'язку з робою і що між ними обговорювались питання відчуження частки ОСОБА_3 у ТОВ «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод» на користь ОСОБА_5

За таких обставин висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог ОСОБА_7, які підлягають задоволенню, ґрунтуються на вимогах закону і встановлених обставинах справи, які доводами апеляційної скарги та належними і допустимими доказами відповідно до ст. ст. 10,60,137 ЦПК України не спростовані у встановленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення.

Позицію відповідача суд розцінює, як обраний ним спосіб захисту сторони у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна