Провадження №2-во/333/158/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Наумової І.Й., при секретарі Кунець В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя заяву ОСОБА_1, яка діє також в інтересах ОСОБА_2, про виправлення помилки у виконавчому документі та поновлення строку для предявлення виконавчого документа по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу Комунарського районного суду м. Запоріжжя №812/01584/2012 виданого за заявою Концерну „Міські теплові мережі про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 заборгованості за послуги у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулась до суду з вищезазначеною заявою.

В обґрунтування заяви зазначено, 15.06.2016 р. заявниці стало відомо, що Концерн «МТМ» направив на виконання до органів державної виконавчої служби судовий наказ № 812/01584/2012 Комунарського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 5 734,79 грн. та судові витрати 107,3 грн. на користь Концерну «МТМ». Зазначений судовий наказ було скасовано ухвалою суду від 20.12.2012 р. по справі № 812/11042/12. Заявниця також зазначила, що 15.06.2016 р. нею до відділу ДВС направлено заяву з ухвалою № 812/11042/12 з вимогою закінчити всі виконавчі провадження з примусового виконання судового наказу № 812/01584/2012 та скасувати всі заходи щодо примусового виконання рішення. 26.07.2016 року отримано відповідь Комунарського відділу ДВС м. Запоріжжя, про те, що виконати ухвалу про скасування судового наказу № 812/01584/2012 не виявляється можливим, оскільки у судовому документі не зазначено строк предявлення до виконання. Заявниця просить на підставі ч. 3 ст. 210, ст. 369 ЦПК України, п. 6 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»: виправити помилку в ухвалі Комунарського районного суду м. Запоріжжя №812/11042/12 від 20.12.2012 р., а саме зазначати строк предявлення до виконання, поновити пропущений строк для примусового виконання даної ухвали та скасувати заходи примусового виконання судового наказу №812/01584/2012, виконання доручити органам ДВС.

В судове засідання заявниця не зявилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, на задоволенні заяви наполягає.

Представник заінтересованої особи Концерну «Міські теплові мережі» (стягувач за скасованим судовим наказом) в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Дана неявка не перешкоджає розгляду даної заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

26.03.2012 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя, на підставі заяви Концерну Міські теплові мережі» видано судовий наказ №812/91584/2012, яким присуджено стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 5 734,79 грн. та судові витрати 107,3 грн. на користь Концерну «МТМ» (а.с. 10).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2012 р. вищевказаний судовий наказ №812/91584/2012 скасований (а.с. 21). Дана ухвала суду набула законної сили 26.12. 2012 р.

Згідно відповіді Комунарського відділу ДВС м. Запоріжжя від 23.06.2016 р. №19736 на звернення ОСОБА_1, в поданому ОСОБА_1 рішенні № 812/11042/12, яке видане 20.12.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя щодо скасування судового наказу № 812/01584/2012 виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 26.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за послуги у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 5734,79 грн. та судового збору в розмірі 107,30 грн., зазначено що дане рішення вступило в закону силу 26.12.2012 року, що є невідповідністю вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не зазначено строк предявлення виконавчого документа до виконання.

Також в даній відповіді зазначено, що у відповідності до даних Єдиного державного реєстру виконавчий проваджень виконавчий документи щодо стягнення з ОСОБА_2 за вищезазначеним виконавчим документом на виконанні не перебувають, а саме 01.10.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання вищезазначеного виконавчого документа та на виконання якого 12.12.2012 року ВП № 34478967 було винесено постанову про арешт,майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 13.12.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вищезазначений виконавчий документ щодо стягнення з ОСОБА_1 на виконанні не перебуває, а саме 14.11.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання вищезазначеного виконавчого документа, 18.02.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 28-29).

Згідно ч. 1 ст. 208 ЦПК України, судові рішення викладаються у таких формах: ухвали; рішення; постанови.

Згідно п. 2 ч.ч. 8, 9 ст. 105-1 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу, суд має право скасувати судовий наказ та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову. Про скасування судового наказу суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною

виконавчою службою такі виконавчі документи:

-виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

-ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

-судові накази;

- виконавчі написи нотаріусів;

- посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

- постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

- постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

- рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

- рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини";

- рішення (постанови) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Згідно ч. 3 ст. 210 ЦПК України, якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Таким чином, примусове виконання рішень судів України відбувається на основі виконавчих документів, які є підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, Комунарським ВДВС відкривалось виконавче провадження на підставі судового наказу №812/01584/2012, виданого 26.03.2012 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2016 р. про скасування вищезазначеного судового наказу не є виконавчим документом, оскільки на її підставі не може бути відкрите окреме виконавче провадження, а є процесуальним документом, що підтверджує підставу для закінчення виконавчого провадження. В звязку з чим на дану ухвалу суду не розповсюджуються вимоги, передбачені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, відсутні підстави для задоволення вимог заявниці щодо поновлення строку для предявлення виконавчого документу та виправлення помилки в ухвалі Комунарського районного суду м. Запоріжжя №812/11042/12 від 20.12.2012 р. про скасування судового наказу, а саме зазначення строку предявлення до виконання, у відповідності з вимогами п. 6 ч. 1 ст. 18 Закону України.

Заявниця просить скасувати заходи примусового виконання судового наказу №812/01584/2012. З відповіді Комунарського ВДВС від 23.06.2106 р. вбачається, що даний судовий наказ не перебуває на виконанні у державній виконавчий службі. Доказів, що на теперішній час існують застосовані заходи примусового виконання судового наказу Комунарського районного суду м. Запоріжжя №812/01584/2012 від 26.03.2016 р., заявниця суду не надала.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В звязку з чим, вимоги заявниці щодо скасування заходів примусового виконання судового наказу №812/01584/2012 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.17, 18, 19, 49 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.14, 105-1, 208, 210, 369 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1, яка діє також в інтересах ОСОБА_2, про поновлення строку предявлення виконавчого документу, про виправлення помилки в ухвалі Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2012 р. по справі №812/11042/12 та про скасування заходів примусового виконання судового наказу №812/11042/12.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова