Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2548/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

22.12.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Франко В.А.

за участю секретаря - Яковлєвої Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору - Кіровоградська державна нотаріальна контора №1. про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору - Кіровоградська державна нотаріальна контора №1 про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що він із сусідами ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які проживали за адресою АДРЕСА_1, жили як єдина сім'я та позивач за ними доглядав, а саме купував продукти, ліки і допомагав вести їхнє підсобне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_8 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер і ОСОБА_7

Позивач зазначив, що від одноособово організував та поніс всі витрати пов'язані з похоронами сусідів, оформив всі необхідні документи.

Після відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті сусідів, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

Нотаріусом Кіровоградської державної нотаріальної контори №1 позивача було усунено від прийняття спадщини, так як з відповідними заявами про прийняття спадщини звернулися родичі сусідів, як спадкоємці за законом.

Позивач зазначив, що родичі, які за законом могли бути спадкоємцями з 2005 року після смерті сина спадкодавців не лише ухилялись від надання допомоги спадкодавцям, а навіть не навідувалися, незважаючи на вік та стан здоров'я спадкодавців.

Просив суд встановити факт спільного постійного проживання однією сім'єю, спільного ведення домогосподарства та спільного утримання домоволодіння АДРЕСА_2 з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з вересня 2005 року по момент відкриття спадщини, яка відкрилась після їхньої смерті. Усунути від прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та будь-яких інших родичів спадкодавців. Визнати право власності на спадкове майно, яке належало на момент смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за позивачем.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема зазначається, що суду першої інстанції не правильно встановив дійсні обставини по справі в частині ведення спільного господарства позивача і померлими: ОСОБА_8, ОСОБА_7 Не звернув уваги на покази свідків з боку відповідачів , які не відповідали дійсності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_8, що підтверджується актовим записом про смерть № 2312 від 01.09.2015 року Міського відділу по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції. ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.09.2015 року Міського відділу по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 2340. Померлі були зареєстровані та проживали в АДРЕСА_3, заповіту на випадок своєї смерті вони не залишили.

Після їх смерті відкрилась спадщина.

З заявами про прийняття спадщини за законом, до Кіровоградської державної нотаріальної контори № 1 звернулись: ОСОБА_2 як спадкоємець четвертої черги спадкоємців за законом та племінники померлих - відповідачі по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали та були зареєстровані в АДРЕСА_5.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Нормами статті 1224 ЦК України визначено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти, а також інші особи, які ухились від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилилась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

У справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин:

- ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини;

- перебування спадкодавця в безпорадному стані;

- потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Вказане кореспондується і п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 яким роз'яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови у позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статі 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема і тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідачів, відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідачів від надання спадкодавцям ОСОБА_8 допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини; перебування спадкодавців в безпорадному стані та потребу спадкодавців ОСОБА_8 в допомозі саме цих осіб.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 викладала уроки з англійської мови, які хоч і символічно, але оплачувались, отримувала пенсію в розмірі 1 318,73 грн. ОСОБА_7 також отримував пенсію в розмірі 1 800 -1900 грн., що підтверджується довідками Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 07.06.2016 року (а.с. 215, 216 тому 1 ), лише з 20.08.2015 року перебував на лікуванні.

Суд першої інстанції критично оцінив надані позивачем докази оплати комунальних послуг після смерті спадкодавців від їх імені за період 2016 року та надані позивачем рішення від імені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 від 14.01.2016 року про те, що вони вирішили, що їх спадкоємцем буде ОСОБА_2, які підписані самим ОСОБА_2

Доказів навмисного ухилення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від надання спадкодавцям ОСОБА_8 допомоги позивачем не надано, а також доказів перебування спадкодавців ОСОБА_8 у безпорадному стані й потреби при цьому допомоги саме відповідачів.

Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зазначав , що він проживав однією сім'єю з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вів з ними спільне господарство і має право на спадкування за законом відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу

Статтею 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Колегія суддів дійшла висновку, приймаючи до уваги встановлені обставини, що докази на підтвердження того , що позивач проживав однією сім'єю з ОСОБА_7 і ОСОБА_2.і вів з ними спільне господарство в матеріалах справи відсутні .

Також позивач просив усунути відповідачів від права на спадкування та зазначав що спадкодавці через похилий вік потребували сторонньої допомоги, яку їм постійно надавав він, їхній сусід, а не спадкоємці по закону - відповідачі по справі.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 перебували у безпорадному стані і потребували сторонньої допомоги а спадкоємці ухилялись від надання такої допомоги.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: