№2/263/506/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Григорьєвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, розподіл спільного сумісного майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10 лютого 2007р. по 05 квітня 2015р.

Також позивачка просила розділити спільне сумісне майно, виділивши їй в натурі - холодильник «Nord», вартістю 1500 гривень, придбаний у 2010 році; міксер, вартістю 350 гривень, придбаний у 2010 році; блендер, вартістю 400 гривень, придбаний у 2012 році; хлібопіч, вартістю 530 гривень, придбана у 2011 році; мультиварка, вартістю 450 гривень, придбана у 2013 році; телевізор «LG», вартістю 2 500 гривень, придбаний у 2013 році; 3 великі полотенця, загальною вартістю 280 гривень, придбані у 2010 році; набір каструль (7 одиниць), вартістю 750 гривень; шість сковорідок, загальною вартістю 560 гривень, придбані у 2012 році, тв тюнер, вартістю 250 гривень, придбаний у 2013 році, чайник, вартістю 280 гривень, придбаний у 2010 році, загальною вартістю 7 850 гривень.

Виділити в натурі ОСОБА_2 - холодильник «Донбасс», вартістю 300 гривень, придбаний у 2008 році; електром'ясорубку, вартістю 380 гривень, придбана у 2008 році; соковарку, вартістю 280 гривень, придбана у 2008 році; електродриль, вартістю 850 гривень, придбана у 2011 році; болгарку, вартістю 800 гривень, придбана у 2011 році; телевізор у кухню, вартістю 650 гривень, придбаний у 2008 році; телевізор «Сатурн», вартістю 750 гривень, придбаний у 2010 році; смартфон, вартістю 1 800 гривень, придбаний у 2014 році; дві гардини по 5 метрів, загальною вартістю 450 гривень, придбаних у 2010 році; покривало, вартістю 220 гривень, придбане у 2010 році; лампу настільну, вартістю 350 гривень, придбана у 2011 році; набір столової посуди (вилки, ложки, ножі, тарілки, блюдця по 12 одиниць кожного), вартістю 500 гривень, придбаний у 2010 році; скляні банки (об'ємом 3л., 2л., 1,5 л., 0,5 л., по 5 одиниць кожного), загальною вартістю 100 гривень; фільтри води «Бар'єр» 2 одиниці, вартістю 300 гривень, лампу акумулятор, вартістю 140 гривень, придбана у 2012 році; фен, вартістю 80 гривень, придбаний у 2009 році, степлер будівельний, вартістю 200 гривень, витяжка, вартістю 220, придбана у 2012 році, соковижималка, вартістю 100 гривень, придбану у 2009 році, закаточну машинку вартістю 100 гривень, придбану у 2009 році, чайник, вартістю 150 гривень, придбаний 2008 році, загальною вартістю 8 720 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 275 гривень у рахунок рівності часток у спільному сумісному майні подружжя, грошові кошти у розмірі 6 000 гривень у рахунок компенсації ? вартості ремонтних робіт, грошові кошти у розмірі 5 000 гривень, а також судові витрати.

В обґрунтування поданої до суду позовної заяви позивачка зазначила, що з 10 лютого 2007р. вона та ОСОБА_2 почали проживати разом однією сім'єю як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу, вести спільний побут, господарство та бюджет, розподіляти сімейні обов'язки. В період цього спільного сімейного життя вони придбали за спільні кошти рухоме майно - побутову та господарську техніку, інструменти, одяг і інше, та провели ремонтні роботи у квартирі, яка належить ОСОБА_2, та де вони мешкали весь цей час. Сімейні стосунки між сторонами згодом не склалися, та з квітня 2015 року сім'я розпалась і з цього часу вони спільно не мешкають і подружніх стосунків не підтримують. ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється повернути позивачці частину речей, придбаних ними у період спільного мешкання та її особистих речей, а також відмовляється компенсувати ? частку ремонтних робіт, проведених в його квартирі.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Позивач при цьому додала, що вона з ОСОБА_2 познайомилася в 2004р., коли орендувала в нього квартиру АДРЕСА_1 та він фактично жив на 2 родини з нею та з офіційною дружиною. Після того, як відповідач в 2007р. розлучився вони стали проживати разом, а з 10.02.2007р. він повністю переїхав до вказаної квартири. Також позивач вказала, що в 2007р. вона з подругою винаймала іншу квартиру, проте проживала і в квартирі відповідача і з подругою. На початку 2008р. вона остаточно переїхала в квартиру АДРЕСА_1 та відповідач надав їй ключі від квартири. У 2013 та 2014р.р. відповідач декілька разів виганяв її з квартири, оскільки зловживав спиртними напоями, та з цього приводу у них відбувалися свари. Вона постійно працювала та заробляла 2-3 тис. грн. на місяць, а з 2015р. почала отримувати пенсію. Відповідач отримував пенсію як військовий пенсіонер з 2007р. Ремонт в квартирі вони робили з квітня по липень 2011р. за спільні кошти та за весь час проживання придбали багато різних побутових речей, проти квитанцій, чеків або інших документів, підтверджуючих придбання в неї не збереглося.

Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю його представника, а також письмові заперечення проти позову. В своїх запереченнях (заяві) відповідач зазначив, що вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі, оскільки вони познайомилися, коли вона орендувала в нього квартиру, але вони ніколи не проживали як родина, в них були окремі бюджети, різні цілі та погляди на життя, сумісного майна вони не придбавали, ремонт своєї квартири він проводив за власний рахунок та за допомогою знайомих. Також відповідач зазначив, що вважає даний позов помстою ОСОБА_1 за те, що він наразі з нею не спілкується.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновків, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

ОСОБА_1 просила встановити факт проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10 лютого 2007р. по 05 квітня 2015р.

Законодавцем встановлено, що "сім'я" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов'язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім'ї не існує спеціального порядку реєстрації.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст.12 Конвенції встановлено і право на шлюб.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3, який є цивільним чоловіком доньки позивачки, ОСОБА_4 - донька позивачки, та ОСОБА_5, підтвердили факт постійного перебування у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2007 р. по квітень 2015 р. Свідок ОСОБА_3 також зазначив, що йому відомо, що сторони разом робили ремонт у квартирі ОСОБА_2 Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначили, що їм відомо, що сторони разом робили ремонт у квартирі та придбавали деякі предмети побуту, зокрема, декілька холодильників та телевізорів, дриль, соковижималку тощо, сторони разом проводили сімейні свята.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст. 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

З правового висновку ВСУ у справі за № 6-2253цс15 від 08 червня 2016 вбачається, що особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст.58 вказаного Кодексу передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З викладеного суд робить висновок, про необхідність встановити факт проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.01.2008р. по 05.04.2015р., оскільки факт сумісного проживання підтверджується показаннями свідків, фототаблицею у справі (а.с.32-35), проте позивачка самостійно в судовому засіданні зазначала, що остаточно сторони почали проживати разом однією сім'єю на початку 2008р., коли відповідач надав їй ключі від квартири АДРЕСА_1.

Придбання сторонами за сумісні кошти майна, яке зазначене у позовній заяві, витрат на ремонтні роботи та особистого майна позивачки не підтверджується матеріалами справи. Надане керівництво з експлуатації пральної машини «Десна» від 2003р. (а.с.37-48) належним чином не підтверджує придбання даної машини сторонами. Враховуючи викладене, у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Стосовно розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка сплатила судовий збір за вимоги немайнового характеру в сумі 487,20 грн. та за майнові вимоги - 487,20 грн. (0,4 розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 74 СК України, ст.ст. 57-61, 88, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, розподіл спільного сумісного майна - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період часу з 01 січня 2008 року по 05 квітня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М.Томілін