АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2121/3583/12 Головуючий в І інстанції Яценко О.М.
Провадження №22-ц/791/1608/16 Доповідач Стародубець М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
cуддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку « ПРИВАТБАНК» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 червня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку « ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про звернення стягнення,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що за кредитно-заставним договором від 20 лютого 2008 року ОСОБА_5 отримав кредит у сумі 24 449,12 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення до 19 лютого 2013 року.

20 лютого 2008 року в забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами укладено договір застави, відповідно до якого ОСОБА_5 передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль ЗАЗ модель 110307-40, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Оскільки відповідач не виконував взятих на себе договірних зобов'язань і станом на 24 липня 2012 року утворилась заборгованість у сумі 22186,43 грн., позивач просив звернути стягнення на предмет застави.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Цюрупинського районного суду від 05 червня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" подало апеляційну скаргу, в якій, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, зазначаючи, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального права.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Заслухавши доповідача й осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 20 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитно-заставний договір, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 24 449,12грн. зі сплатою 15,48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення до 19 лютого 2013 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між цими ж сторонами та в цей же день було укладено договір застави, за яким позичальник передав у заставу банку придбаний ним й належний йому на праві власності транспортний засіб автомобіль ЗАЗ-110307-40, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

У пункті 6.3.1 кредитно-заставного договору сторони передбачили, що банк має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України; зміні розміру врахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (за статистикою Національного банку України). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Відповідно до положень цього пункту банк збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку до 27,12% річних, внаслідок чого у позичальника виникла вказана позикодавцем в позові заборгованість за кредитним договором, яку відповідач не визнає з посиланням на те, що він не порушував визначеної договором домовленості щодо щомісячного погашення кредиту зі сплатою визначених угодою сторін розміру тілу кредиту та відсотків за користування грошовими коштами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що кредитодавцем не надано належних доказів в підтвердження своєчасного повідомлення позичальника про збільшення відсоткової ставки за кредитом з дотриманням визначеної договором процедури й положень чинного законодавства, тому правомірно відмовив у задоволенні позову з наведених в мотивувальній частині рішення підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, вважає їх правильними й такими, що відповідають встановленим у справі обставинам, наданим сторонами доказам й нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

За приписом ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, тобто договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обовязкову силу насамперед для самих сторін. Будучи повязаними взаємними правами та обовязками (зобовязаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобовязання або змінювати його умови, крім випадків, передбачених угодою сторін або законом.

За змістом, предметом договору та його умовами сторони уклали договір споживчого кредиту, за яким позичальник використав надані йому позикодавцем грошові кошти для придбання автомобіля. Цей факт вони визнають, тому в даному випадку на спірні правовідносини поширюється й дія Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки ОСОБА_5 є споживачем банківського продукту, він відповідно положенню п.4 ст.4 вказаного Закону має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про цей продукт, у тому числі реалізацію банком свого права на підвищення процентної ставки, наявність обумовлених договором підстав для цього й час, з якого вона підвищується.

За раніше відтвореним змістом п.6.3.1 укладеного між сторонами договору, банк обовязково надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Редакція цього пункту не містить припису про те, що сам факт відправлення поштового повідомлення на адресу позичальника свідчить про повідомлення останнього про певну зміну умов договору, розмір відсоткової ставки й часу цих змін, які за визначенням цивільного права є суттєвими умовами договору.

Довільне тлумачення цього пункту фінансовою установою на свою користь та в порушення прав споживача є неприпустимими, оскільки п.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

На думку колегії суддів, редакція цього пункту договору чітко визначає обовязок кредитодавця повідомити споживача, й повідомлення за етимологією цього слова не є тотожним за змістом й тлумачення слова відправлення.

Як на підставу підвищення процентної ставки за кредитним договором банк послався на розпорядження заступника голови правління банку від 25 грудня 2008 року №Э.40.0.0.0/1-20 «Об изменении процентной ставки по действующим кредитам бизнесов «Ипотечное кредитование», «Авто в кредит», выданных в гривнах» /а.с.213, т.1/, яке за матеріалами справи як стороною у спорі до ухвалення оскаржуваного рішення суду не надавалося, а було долучено лише до поданої банком 01.07.2014 року цієї апеляційної скарги, що також підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року /а.с. 152-154, т.1/.

Відповідно до положень п.1.1 цього розпорядження вирішено лише затвердити технологію підвищення процентної ставки по діючим кредитам.

Пунктом 1.2 передбачено, що при погашенні кредиту до 01.02.2009 року в розмірі 30% від заборгованості по тілу кредиту станом на 25.12.2008 року дохідність по кредиту встановлюється на рівні 24,96% річних (пільгові кредити 22,44%, персональні кредити 17,40%).

Згідно п.3 цього рішення зобовязано в строк до 31.12.2008 року надати в операційний департамент в електронному вигляді шаблони листів-повідомлень з привязкою баз клієнтів, а операційному департаменту в строк 3 робочих днів після отримання бази по шаблону здійснити надсилання листів позичальникам.

У п.4 та 5 визначено конкретним працівникам банку сформувати базу (реєстр) для відправки листів повідомлень позичальникам, а вже після цього здійснити відправку зазначеної кореспонденції за утвореним списком.

У пункті 6 дано завдання бухгалтерії банку в строк до 01.03.2009 року змінити відсоткові ставки по діючим кредитам.

Доказів про те, що визначена цим розпорядженням процедура була дотримана усіма службами й конкретними працівниками банку, яких воно стосувалося, і в цей же день лист повідомлення про збільшення відсоткової ставки вже був направлений саме позичальнику ОСОБА_5, матеріали справи не містять й не надано їх було й при неодноразовому перегляді справи судом апеляційної інстанції.

Долучений у справі лист-повідомлення про збільшення відсоткової ставки по кредиту відповідача, який за твердженням представника банку був відправлений 08.01.2009 року з посиланням на поштовий реєстр без надання доказів вручення його адресату, факт отримання визначеної договором письмової процедури повідомлення не доводить.

Копія іншого за змістом листа банку про підвищення процентної ставки по договору від 08.01.2009 року з посиланням на реєстр поштового відправлення від 09.01.2009 року, доказів про отримання якого позичальником суду не надано, також обовязок банку про належне повідомлення позичальника за вказаним вище критерієм не підтверджує.

Необізнаність позичальника про підвищення процентної ставки за договором доводить його неодноразові, а саме: 09 вересня 2009 року, 25 листопада 2010 року, 25 січня 2011 року, 07 квітня 2011 року письмові звернення до банку з проханням надати розяснення щодо виниклої в нього за інформацією кредитодавця заборгованості за вказаним кредитним договором, однак останній повідомив його про підвищення процентної ставки за укладеним між ними кредитним договором до 27,12% з 1 лютого 2009 року лише 21 лютого 2011 року /а.с. 55-62, т.1/.

На звернення ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Приватбанк» від 7 квітня 2011 року про розяснення йому підстав підвищення відсотків за користування кредитними коштами, з якого часу відбулося це підвищення та відповідно до якого нормативного документа, відповіді банк не надав /а.с. 62, т.1/.

19 жовтня 2011 року банком направлено ОСОБА_5 повідомлення про погашення простроченої заборгованості в тридцятиденний термін з дня отримання цієї кореспонденції /а.с. 64, т.1/.

За наявною в матеріалах справи інформацією позичальник щомісячно у визначеній договором сумі погашав тіло кредиту й сплачував відсотки за користування грошовими коштами відповідно до визначеної угодою сторін ставки, розбіжності у сумах виникли внаслідок збільшення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за договором з 15,48% до 27,12%. Сплачувані позичальником щомісячні суми банк розподіляв у погодженій угодою послідовності й певні суми зараховувалися на погашення підвищених процентів, а не зараховувалися на погашення тіла кредиту.

Доказів в підтвердження того, що ОСОБА_5 порушувався погоджений кредитним договором графік погашення кредиту, що за законом та домовленістю сторін було б підставою для звернення стягнення на заставне майно, позивачем не надано як в суд першої, так і апеляційної інстанції.

Отже, наведене вище підтверджує твердження відповідача про те, що банк не повідомив його до 10 січня 2009 року, тобто до набрання чинності положень ч.2 ст.10561 ЦК України, про підвищення ним в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором відповідно до порядку, передбаченому письмовим договором.

За правилом змагальності сторін й передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів» обовязку позивач, як сторона у спорі й як кредитодавець, не довів, що ним повідомлено споживача про збільшення відсоткової ставки у визначені договором та вказані Законом спосіб і порядок.

Місцевий суд оцінив належність, допустимість і достовірність наданих сторонами за правилами ст.ст.10,60 ЦПК України доказів, а також достатність та взаємний зв'язок їх у сукупності.

Доводи апелянта щодо неправильної оцінки судом зібраних у справі доказів та невідповідність покладених в основу рішення висновків суду фактичним обставинам справи позбавлені правового обґрунтування і не були підтверджені безпосередньо при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою зясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані ними докази, яким дав правильну оцінку, та постановив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307-308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.П. Стародубець

судді: Л.П.Воронцова

ОСОБА_3