У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, зняття з реєстраційного обліку за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою його представником - ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посилаючись на те, що 29 листопада 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», а правонаступником останнього - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_9 укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 12 300 доларів США на строк до 26 листопада 2022 року.

29листопада 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_9 за кредитним договором між банком та ОСОБА_5укладено договір поруки, між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки, між банкомта ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, за умовамиякого останній передав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням кредитного зобов'язання утвориласьзаборгованість, яка складає 1 721 138 грн 90 коп., з яких: 23 611 доларів 10 центів США, що станом на 1липня 2014 року є еквівалентом 279 083 грн 20 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 7 696 доларів 33 центи США, що є еквівалентом 90 971 грн 92 коп. - заборгованість за процентами; 1 351 083 грн 78 коп. - пеня.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.

Ураховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», уточнивши позовні вимоги просило суд: стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 721 138 грн 90 коп.; звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, виселити з неї та зняти з реєстраційного обліку мешканців.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 7 грудня 2015 року в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасовано, позов у цій частині задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за його солідарним з ОСОБА_9 зобов'язанням за кредитним договором від 29 листопада 2007 року у розмірі 174 064 грн 96 коп. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за його солідарним з ОСОБА_9 зобов'язанням за кредитним договором від 29 листопада 2007 року у розмірі 174 064 грн 96 коп. У решті - рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника - ОСОБА_8, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Інші учасники процесу судове рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішенняапеляційного суду в частині вирішення позовних вимог до поручителів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до поручителів та частково задовольняючи позов у цій частині, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що вимогу до поручителів про повернення заборгованості шляхом пред'явлення позову було заявлено позивачем 1 липня 2014 року, тому стягненню підлягає лише заборгованість, що утворилась після 1 січня 2014 року, тобто в межах шестимісячного строку з моменту пред'явлення позову.При цьому позивач реалізував своє право на пред'явлення позову до поручителів у період дії основного зобов'язання, оскільки боржник помер після пред'явлення позову до суду.

При цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог ст. ст.526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-245цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів

Так, у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначені висновки суду відповідають правовій позиції, висловленій у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 29 червня 2016 року № 6-272цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану його представником - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта