Справа №: 398/973/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" жовтня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Голосеніної Т.В.

за участю секретаря - Шаповал І.Ф.,

в присутності представника позивача - ОСОБА_1В,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1, до ОСОБА_4 про стягнення грошової суми, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 114 243 грн. 91 коп., з яких 78 979 грн. 36 коп. процентів за користування позикою, 10 568 грн. 55 коп. - 3% річних за ст.625 ЦК України та 24 696 грн. інфляційних втрат.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 квітня 2012 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 20 000 дол. США на строк до 30 серпня 2013 року, що підтверджується розпискою позичальника. Відповідач своєчасно кошти не повернув.

Позивач зазначив, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року у справі 398/5545/14-ц, що було змінено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, вирішено стягнути на його користь з ОСОБА_4 303915,40 грн. боргу за договором позики.

В даній позовній заяві в зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання, позивач просить стягнути з відповідача 78 979 грн. 36 коп. процентів за користування позикою, що нараховані за період з 08.05.2015 по 29.09.2016, 3 % річних в сумі 10 568 грн. 55 коп. за той самий період та 24 696 грн. інфляційних втрат, що нараховані з травня 2015 по червень 2016.

В судовому засіданні представник позивача підтримав збільшені позовні вимоги з підстав зазначених у позові та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до ст.ст. 1046 , 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути предявлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно правової позиції Верховного Суду України в постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В матеріалах справи наявне заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 у справі № 398/5545/14-ц, що було змінено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015. Вказаними судовими рішеннями у справі 398/5545/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу встановлено, що ОСОБА_4 отримав у ОСОБА_3 гроші в борг у розмірі 20 000 доларів США 00 центів, згідно розписки, яка міститься в матеріалах справи. За умовами розписки відповідач мав повернути борг 30 серпня 2013 року, але не повернув. Судами встановлено, що відповідач не виконав зобовязання передбачені розпискою, вчасно, так як повернення боргу мало відбутися 30 серпня 2013 року.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року у справі № 398/5545/14-ц з урахуванням рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015, вирішено стягнути з відповідача 252 000 грн. основного боргу, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08. 2014 становить 20 000 дол. США, 44748 грн. 90 коп. процентів від суми позики, що становить 3551,50 дол. США та 3 % річних від простроченої суми в сумі 7166 грн. 50 коп, що становить 568,77 дол. США, а всього 303915 грн. 40 коп. боргу.

Таким чином, обставини щодо укладення між сторонами договору позики, отримання відповідачем грошей в борг в розмірі 20000 дол. США та невиконання останнім зобовязання щодо повернення позики в обумовлений сторонами строк встановлені рішеннями у справі № 398/5545/14-ц, які є преюдиціальними при розгляді даної справи.

07.05.2015 Олександрійським міськрайонний судом Кіровоградської області у справі № 398/5545/14-ц було видано виконавчий лист.

Згідно з довідкою відділу ДВС Олександрійського МРУЮ № 19921 від 06.06.2016, що міститься в матеріалах справи, станом на 06.06.2016 боржником рішення суду не виконано, стягнень за виконавчим листом не проводилось, заборгованість не стягнуто.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах № 3-142гс11 від 23.01.2012, № 3-89гс11 від 24.10.2011, № 3-116гс11 від 14.11.2011.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.(ч.2 ст. 625 ЦК України).

Позивачем заявлено до стягнення сума процентів за користування позикою, що була розрахована за період з 08.05.2015 по 29.09.2016, виходячи з розміру облікової ставки НБУ, та за обґрунтованим розрахунком позивача, з яким погоджується суд, складає 78979 грн. 36 коп.

Крім того, суд зазначає, що наданий позивачем в заяві про збільшення позовних вимог розрахунок 3 % річних, що нараховані за період з 08.05.2015 по 29.09.2016 на основну суму заборгованості 252 000,00 грн., є обґрунтованим та арифметично вірним.

Суд зазначає, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення процентів за користування позикою в розмірі 78979 грн. 36 коп. та 3 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 10568 грн. 55 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення інфляційних збитків в розмірі 24696,00 грн. суду зазначає наступне.

Законом від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні, а не в іноземній валюті.

Таким чином, суд враховує, що ч.2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Отже, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору індексації не підлягає.

Як вбачається з боргової розписки сторонами не визначено гривневого еквіваленту до суми позики, тому вимога позивача про нарахування інфляційних втрат є безпідставною.

За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд задовольняє вимоги позивачки частково, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 895 грн. 47 коп.

Керуючись ст.ст.11, 60,ч.1 ст.88 , ст.ст. 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, грошові кошти в розмірі 89 547 (вісімдесят дев'ять тисяч п'ятсот сорок сім) гривень 91 копійка, з яких 78 979 (сімдесят вісім тисяч дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 36 копійок процентів за користування грошовими коштами та 10 568 (десять тисяч п'ятсот шістдесят вісім) гривень 55 копійок - 3 відсотки річних.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 895 грн. 47 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя