АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Бреславського О.Г., Яремка В.В.

секретар Костюк Л.С.

за участю: сторін, їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 4 травня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

Органом досудового розслідування його безпідставно та незаконно було обвинувачено в тому, що він, працюючи на посаді завідуючого хірургічним відділенням Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів Великої Вітчизняної Війни, будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими повноваженнями, нібито вчинив злочин - одержання хабара у значному розмірі, поєднане з вимаганням хабара, передбачений ч.3 ст.368 КК України.

12.07.2012р. слідчий прокуратури незаконно виніс відносно нього постанову про порушення кримінальної справи і того ж дня, в межах досудового слідства його було затримано та поміщено в ізолятор тимчасового

22-ц/794/852/ 2016р. Головуючий у 1 інстанції Стоцька Л.А.

Категорія 33 доповідач Перепелюк І.Б

тримання УМВС України в Чернівецькій області, де він утримувався вісім діб.

Постановою слідчого прокуратури від 17.07.2012 р. ОСОБА_1 було відсторонено від посади завідуючого хірургічним відділенням Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів Великої Вітчизняної Війни та допущено до виконання функцій хірурга.

У жовтні 2012 року органом досудового розслідування незаконно було накладено арешт на його майно, а саме на: 2452грн., 10 Євро, мобільний телефон марки «Nokia 7610» Імей 39 з сім картою 5309 та квартиру №11, що розташована на площі Соборній 5, м.Чернівців.

12.11.2012р. органом досудового розслідування відносно нього було складено обвинувальний висновок та надіслано матеріали кримінальної справи на розгляд до Першотравневого районного суду м.Чернівців.

Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 20.10.2015р. кримінальну справу відносно нього за ст.368 ч.3 КК України було закрито на підставі ч.2 ст.282 КПК України у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Таким чином, протягом 3 років 3 місяців і 13 днів його незаконно намагалися притягнути до кримінальної відповідальності, що призвело до неможливості виконувати обовязки завідуючого хірургічним відділенням, вплинуло на його ділову репутацію та спричинило моральну шкоду.

Також йому було завдано моральну шкоду внаслідок незаконних дій працівників органів досудового розслідування, прокуратури та суду у звязку з незаконним триманням в умовах ІТТ, незаконним проведенням обшуку, оперативно-розшукових заходів та іншими процесуальними діями, які обмежували його права громадянина.

Позивач просив стягнути з державного бюджету на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 613899грн. та витрати, які він поніс у звязку з проведенням експертного психологічного дослідження у розмірі 5000грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 4 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 60000грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги наявний у матеріалах справи висновок експертного психологічного дослідження яким визначено розмір заподіяної йому моральної шкоди.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення залишити без змін з наступних підстав.

При розгляді справи, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, дослідив представлені сторонами докази, дав їм належну оцінку, визначився з характером правовідносин, застосував відповідні норми матеріального права.

Судом було встановлено, що 12.07.2012р. відносно ОСОБА_1 прокурором Першотравневого району м.Чернівців було винесено постанову про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Того ж дня, в межах досудового слідства позивача було затримано та поміщено в ІТТ УМВС України в Чернівецькій області, де він утримувався вісім діб, що підтверджується протоколом затримання від 12.07.2012р. та постановою суду від 13.07.2012р. про продовження строку затримання ОСОБА_1 до восьми діб.

20.07.2012р. позивача було звільнено з-під варти у звязку з обранням відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави, однак одночасно на позивача було покладено певні обовязки, тобто було обмежено його права. Вищевказаний запобіжний захід діяв протягом досудового слідства та судового розгляду.

Постановою слідчого прокуратури від 17.07.2012р. його було відсторонено від посади завідуючого хірургічним відділенням Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів Великої Вітчизняної Війни та допущено до виконання функцій хірурга.

У жовтні 2012 року органом досудового розслідування було накладено арешт на майно позивача, а саме на: 2452грн., 10 Євро, мобільний телефон марки «Nokia 7610» Імей 39 з сім картою 5309 та квартиру, що розташована на площі Соборній 5/11, м.Чернівців.

12.11.2012р. органом досудового розслідування відносно ОСОБА_1 було складено обвинувальний висновок та надіслано матеріали кримінальної справи на розгляд до Першотравневого районного суду м.Чернівців.

Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 20.10.2015р., яка набрала законної сили та є чинною, було прийнято відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України у звязку з тим, що воно під час судового розгляду справи не підтвердилось даними досудового слідства та провадження по справі закрито на підставі ч.2 ст.282 КПК України .

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», дійшов правильного висновку про те, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 3 роки 3 місяці 8 днів, при цьому на протязі восьми діб він перебував під вартою, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, негативно вплинуло на його стосунки з оточуючими людьми та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обставини, які стали підставою для пред'явлення даного позову, за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психо-травмуючими за своєю сутністю, оскільки вони створюють переживання, емоційну напруженість, порушують життєві плани та змінюють звичайний життєвий устрій.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мінімальний розмір заробітної плати на час розгляду справи судом першої інстанції становив 1450грн.

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 56936,57грн.

Доводи апелянта, щодо неврахування судом висновку експертного психологічного дослідження від 22.02.2016р. в якому зазначено, що орієнтовний розмір компенсації завданих ОСОБА_1 моральних страждань становить 445,5 мінімальних заробітних плат є безпідставними, оскільки визначення розміру моральної шкоди відноситься до компетенції суду.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача моральну шкоду в розмірі 60000грн., не обмежуючись її мінімальним розміром, оскільки ОСОБА_1 перебував під слідством і судом понад три роки, у зв'язку з чим порушені його життєві зв'язки, які потребують значного часу та зусиль для відновлення до попереднього стану, що відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування, судом першої інстанції були враховані конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань позивача, характер немайнових витрат, ступінь зниження престижу, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції правильно відмовив у відшкодуванні витрат по оплаті експертного дослідження в розмірі 5000грн., оскільки витрати за проведення експертного дослідження не відносяться до судових витрат відповідно до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального, процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 4 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :