У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 26 жовтня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення у справі за скаргою ОСОБА_6, заінтересована особа - ОСОБА_7, на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 року, в с т а н о в и л а: У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, в якій просив визнати причини пропуску процесуального строку для подання скарги до суду поважними та поновити строк для звернення до суду; визнати незаконними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Пеліванової Г.В. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 336/4091/14-ц, виданим 09 жовтня 2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя; визнати незаконною та скасувати постанову від 22 жовтня 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобов'язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Пеліванову Г. В. відкрити виконавче провадження за виконавчим листом; стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на його користь судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року скаргу задоволено. Поновлено ОСОБА_6 строк для подання скарги. Скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Пеліванової Г.В. від 22.10.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованості за договором позики у сумі 1 685 грн. 82 коп., 243 грн. 60 коп. судового збору. Зобов'язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованості за договором позики у сумі 1 685 грн. 82 коп., 243 грн. 60 коп. судового збору на підставі виконавчого листа № 336/4091/14-ц 9 жовтня 2014 року. У липні 2015 року ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що при розгляді скарги не розглянуто вимоги про визнання незаконними дій державного виконавця, визнання незаконною постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та стягнення понесених ним судових витрат. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року заяву ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Пеліванової Г.В. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 336/409/14-ц, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 09.10.2014 року. Визнано неправомірною постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Пеліванової Г.В. від 22.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 336/409/14-ц. В іншій частині заяву залишено без задоволення. Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 просив скасувати її в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат та постановити нову ухвалу, якою стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на його користь судові витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 1 960 гривень та 800 гривень в суді апеляційної інстанції, а всього 2 760 гривень. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 1 960 гривень, 800 гривень, понесених за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 1 000 гривень - в касаційній інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В іншій частині ухвали судів першої та апеляційної інстанції не оскаржуються, а тому не підлягають перегляду в касаційному порядку. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, який діяв на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 09 серпня 2010 року серії НОМЕР_1, укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого останній прийняв на себе обов'язки з надання клієнту правової допомоги (юридичних послуг) у реалізації його прав і захисті законних інтересів у правовідносинах з ОСОБА_7 щодо укладеного між ними договору позики від 02 жовтня 2013 року. Право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України). Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» одними із видів адвокатської діяльності єпредставництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно зі ст. 40 ЦПК України представником у суді може бути адвокат, повноваження якого, як представника, можуть посвідчуватись договором (ч. 4 ст. 42 ЦПК України). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 487 гривень 20 копійок за одну годину роботи. Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як роз'яснено у п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Встановивши, що на підтвердження факту надання правової допомоги ОСОБА_6 надано диплом спеціаліста про здобуття ОСОБА_9 кваліфікації юриста, акти здавання-приймання юридичних послуг від 23 березня 2015 року, 28 травня 2015 року та 03 липня 2015 року, розрахунки розміру компенсації витрат на правову допомогу від 28 травня 2015 року та 03 липня 2015 року, однак не додано документа, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Відповідно до ч. 2 ст. 335 ЦПК України касаційний суд перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович О