Ухвала

Іменем України

26 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К.,

КафідовоїО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства страхової компанії «АСКА», треті особи: Міністерство доходів і зборів України, Головне управління Міністерства доходів і зборів у Львівській області, про стягнення страхового відшкодування за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3, на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона з 4 вересня 1990 року по 21 листопада 2012 року працювала у Державній податковій службі у Львівській області. 29 жовтня 2012 року між Державною податковою службою України та публічним акціонерним товариством «УАСК АСКА» (далі - ПрАТ «УАСК АСКА»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство страхова компанія «АСКА» (далі - ПрАТ СК «АСКА»), було укладено договір про надання послуг із страхування посадових осіб державної податкової служби України. Об'єктом страхування є життя і здоров'я державного службовця під час виконання ним службових обов'язків. Наказом від 21 листопада 2012 року її було звільнено з роботи у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності. В період роботи вона була застрахована відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну податкову службу» та постанови Кабінету Міністрів України № 349 від 3 червня 1994 року за рахунок коштів державного бюджету. Оскільки, захворювання, що спричинило інвалідність і втрату 60 % працездатності настало під час виконання нею службових обов'язків, 27 грудня 2012 року вона звернулась до відповідача щодо виплати страхової суми.

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив страхове відшкодування, позивачка просила стягнути з нього 63 050 грн. 40 коп. страхового відшкодування.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 1 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення ї позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача обов'язку з виплати позивачеві страхового відшкодування, оскільки у довідці МСЕК від 21 листопада 2012 року причиною встановлення їй другої групи інвалідності вказано загальне захворювання. Тобто позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що її захворювання перебуває у причинному зв'язку з виконанням нею службових обов'язків під час проходження служби у державному податковому органі.

При цьому апеляційний суд виконав вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова