АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Усика Г.І.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо», про витребування майна (грошових коштів) із чужого незаконного володіння та стягнення коштів,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11875/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Марцинкевич В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» (далі по тексту - ПАТ «Банк Камбіо»), про витребування майна (грошових коштів) із чужого незаконного володіння та стягнення коштів.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що грошові кошти у сумі 149 000,00 грн. було безпідставно перераховано з рахунку ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_3, оскільки жодних цивільно-правових договорів між сторонами укладено не було, що відповідно до ст. ст. 1212, 1213 ЦК України є підставою для їх витребування із чужого незаконного володіння. Звертає увагу на те, що судом безпідставно відмовлено у виклику та допиті свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, натомість задоволено клопотання відповідача про виклик свідків, допит яких прямо заборонено законом.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, ОСОБА_3, та представник ПАТ «Банк Камбіо» не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 забезпечили явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 липня 2012 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_2 було укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_1 мультивалютного (національна, євро, долар США), відповідно до умов якого банк відкрив ОСОБА_2 поточний рахунок та здійснював його розрахунково-касове обслуговування згідно статуту банку, нормативно-правових актів НБУ та інших актів законодавства України (т.1, а.с.59-60).

05 лютого 2013 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_2 було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC-накопичувальний» (національна валюта, сплата процентів у кінці строку) №20-92, відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника грошову суму (вклад) на строк з 05 лютого 2013 року до 06 лютого 2014 року, із нарахуванням процентів за користування грошовими коштами вкладника у розмірі 21,00% річних - базової процентної ставки (т.1, а.с.4-5).

Згідно п. 2.1.1., 2.3.1 вказаного договору, ОСОБА_2 перерахувала кошти на вкладний рахунок № НОМЕР_1 в сумі 127 000,00 грн. в день підписання цього договору.

20 серпня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., за умовами якого ОСОБА_2 придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.51-55).

Того ж дня в приміщенні ПАТ «Банк Камбіо» в присутності працівника банку ОСОБА_11, складено довіреність на розпорядження рахунком строком дії до 31 грудня 2014 року, яка посвідчена працівником банку, та якою ОСОБА_2 надала право ОСОБА_12 розпоряджатися на її власний розсуд рахунком № НОМЕР_1 (виконувати операції: внесення та зняття готівкових коштів, конвертація, переведення, закриття рахунку і т.д.), відкритим в відділенні ПАТ «Банк Камбіо» (т.1, а.с.39).

За даними виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2, виданої відділенням Донецької дирекції ПАТ «Банк Камбіо» з 10 вересня 2013 року по 21 січня 2015 року, та за даними платіжного доручення № 21 від 09 вересня 2014 року 09 вересня 2014 року з рахунку № НОМЕР_1, платник ОСОБА_2, було здійснено перерахування коштів на ім'я ОСОБА_3 на рахунок № НОМЕР_2 в сумі 149 000,00 грн. (т.1, а.с.6-9, 38.)

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04 грудня 2014 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Камбіо».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 27.02.2015 № 144 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 02.03.2015 № 46 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо».

22 травня 2015 року ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_3 було надіслано письмову вимогу про повернення помилково перерахованих грошових коштів в сумі 149 000,00 грн. (т.1, а.с.13, 14).

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з ОСОБА_3 як безпідставно набуті кошти в сумі 149 000 грн., три проценти річних та інфляційну складову за період прострочення виконання зобов'язання в сумі 5 058 грн. та 11 234,60 грн. відповідно.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під час розгляду справи з письмових доказів та показів свідків судом було встановлено, що грошові кошти в сумі 149 000,00 грн. були перераховані з рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_3, відкритого в ПАТ «Банк Камбіо», на рахунок відповідачки ОСОБА_3 уповноваженою особою ОСОБА_12 на підставі довіреності на розпорядження рахунком від 20 серпня 2014 року, вказана довіреність була оформлена у відповідності до вимог п. 7.1 глави 7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492.

Відповідно до довіреності від 20 серпня 2014 року ОСОБА_2 надала право ОСОБА_12 розпорядження коштами на рахунку на її власний розсуд, тобто на розсуд ОСОБА_12

Крім того, за даними листа Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» від 01 березня 2016 року № 04/671, ОСОБА_2 не зверталась до ПАТ «Банк Камбіо» з приводу визнання помилковим зарахування грошових коштів, перерахованих з її поточного рахунку. Після прийняття Фондом рішення про початок ліквідації банку, ОСОБА_2 не заявляла свої вимоги на вказану суму в процедурі ліквідації.

ОСОБА_2 не довела наявності підстав для стягнення з відповідачки вказаної суми коштів, як безпідставно набутих.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_2 на відсутність підстав для перерахування коштів з її рахунку, а також на безпідставність відмови суду у задоволенні клопотання про виклик свідків, оскільки такі посилання спростовуються матеріалами справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І.Усик