Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 28 травня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 був укладенийкредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 30 843 доларів 48 центів США зі сплатою 12,7 % річних строком до 28 травня 2015 року. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_7

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 08 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 14841 доларів 47 центів США, яка складається із: суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 13 021 доларів 79 центів США, суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 1 819 доларів68 центів США, пені у розмірі 152 262 доларів 31 центів США, що за курсом Національного Банку України станом на 08 червня 2015 року становить 3 201 437 грн 76 коп., та суми 3 % річних у розмірі 782 доларів 46 центів США, що за курсом Національного Банку України станом на 08 червня 2015 року становить 16 451 грн 88 коп.Посилаючись на викладені обставини, банк просив стягнути вказаний борг із солідарних боржників.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 841доларів 47 центів США, 16 451 грн 88 коп. - суму 3 % річних та пеню в розмірі 250 000 грн. Вирішено питання про судові витрати, У задоволенні іншої частини позовних вимогПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 28 травня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримавкредит у розмірі 30 843доларів 48 центів США зі сплатою 12,7 % річних строком до 28 травня 2015 року.

Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_7 У п. 4.1. договору поруки визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Вирішуючи спір, суди виходили із того, що внаслідок неналежного виконання позичальником кредитного зобов'язання утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню із солідарних боржників. При цьому суд зменшив розмір пені із 3 201 437 грн 76 коп. до 250 000 грн на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, врахувавши майновий стан відповідачів та значне перевищення розміру неустойки над розміром збитків (боргу за тілом кредиту й процентами).

У касаційній скарзі поручитель ОСОБА_7 посилається на пропуск строку звернення до нього із вимогами щодо частини чергових зобов'язань та позбавлення судами його з ОСОБА_6 права на доведеність переконливості заперечень щодо розрахунків (пені та 3 % річних) позивача.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За змістом п. 3.1.1. кредитного договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у розмірі 367 доларів 18 центів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч.4 ст.559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України№ 6-272цс16 від 29 червня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж було внесено боржником 26 серпня 2014 року, з позовом позивач звернувся 10 червня 2015 року.

За таких обставин, суди не врахували, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, не з'ясували чи пред'явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців по кожному місячному платежу та по яких платежах порука припинилась, а по яких ще діє.

З наведених підставі ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик