У Х В А Л А

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за несвоєчасну сплату аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася із указаним позовом, посилаючись на те, що вона з ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 липня 2002 року, що набрало законної сили, з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01 липня 2002 року і до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що з квітня 2010 року він сплачував аліменти нерегулярно, за ним утворилася заборгованість, яка станом на 19 вересня 2014 року складає 2 998 грн. 58 коп., позивачка просила стягнути цю заборгованість та неустойку за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 35 445 грн. 10 коп.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 35 445 грн. 10 коп. Розподілено судові витрати.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2015 року у позові ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року рішення районного суду в частині визначення розміру неустойки змінено. Зменшено розмір неустойки за несвоєчасну сплату аліментів до 1 011 грн. 66 коп. В іншій частині рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення суми основної заборгованості не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач допустив заборгованість по аліментам, що є підставою для стягнення з нього неустойки.

Змінюючи рішення районного суду та зменшуючи розмір неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції невірно розрахував суму основної заборгованості, а, відтак, і розмір неустойки ним визначено невірно.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 липня 2002 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_4 стягнуто аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 01 липня 2002 року і до досягнення дитиною повноліття.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що з квітня 2010 року ОСОБА_4 сплачував аліменти нерегулярно, у результаті чого за ним утворилася заборгованість, що є підставою для стягнення неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної оцінки довідці-розрахунку Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції, з якого вбачається, що заборгованість відповідача за аліментами становить 4 807 грн. 84 коп., не врахував того, що розрахунок проведено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а послався лише на висновок експерта про те, що розрахунок заборгованості проведений державним виконавцем без утримання необхідних податків і зборів.

Суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. 316 ЦПК України навів нормативні акти, які не стосуються предмету позову, що є порушенням ст. 179 ЦПК України, якою встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив розрахунку неустойки, наведеного у висновку судової економічної експертизи від 20 січня 2016 року, не обґрунтував розмір неустойки належними доказами, а послався лише на те, що розрахунок проведено відповідно до наведеного вище правового висновку Верховного Суду України.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення районного суду, неправильно зрозумів зазначений правовий висновок Верховного Суду України та дійшов передчасного висновку про обчислення неустойки (пені) на заборгованість по аліментам виходячи із суми одного простроченого платежу на місяць.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині нарахування пені за несвоєчасну сплату аліментів, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його часткового скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська