Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Преміал», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Градострой», про визнання майнових прав на об'єкт будівництва, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 29 січня 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 50,57 кв. м, у будинку, розташованого за будівельною адресою: АДРЕСА_1.

Вказувала на те, що нею було виконано всі зобов'язання перед відповідачем щодо сплати грошових коштів, визначених у п. 4.2 договору, та профінансовано 100 % майнових прав на вказаний об'єкт будівництва, а відповідач взяв на себе зобов'язання закінчити будівництво в 2-му кварталі 2015 року, тобто не пізніше 31 червня 2015 року, а ввести в експлуатацію об'єкт будівництва в 3-му кварталі 2015 року, тобто 30 вересня 2015 року.

Разом з тим всупереч змісту п. 3.3 договору будівництво не закінчено та відповідно не введено в експлуатацію в передбачені строки.

Звертала увагу на те, що відповідач набув право щодо продажу майнових прав на підставі договору про купівлю-продаж майнових прав від 26 вересня 2014 року з додатком № 1 від 26 вересня 2014 року (передача площ), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Градострой» (далі - ТОВ «Градострой») та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Інтер-Преміал»).

Посилаючись на те, що відповідачем порушені строки виконання укладеного договору, відсутня інформація про виконання ним зобов'язань за укладеним договором, крім того, існує ризик, що відповідач може розпорядитися її майновими правами, просила визнати за нею майнові права на вказаний об'єкт нерухомості.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 майнові права на об'єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1, у частині однокімнатної квартири за будівельним номером НОМЕР_1, загальною площею 50,57 кв. м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року заочне рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасуватирішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 25 червня 2003 року між ТОВ «Градострой» та ДП Київський державний завод «Буревісник» було укладено договір про будівництво житлового будинку, відповідно до якого останнє надало територію для капітального будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та доручило ТОВ «Градострой» організувати та профінансувати будівництво (а. с. 42-48).

13 жовтня 2014 року між ТОВ «Градострой» та ТОВ «Інтер-Преміал» було укладено договір про участь у будівництві (а. с. 30-35).

29 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Інтер-Преміал» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 50,57 кв. м. у будинку, розташованому за будівельною адресою: АДРЕСА_1.

Вищезазначений договір між позивачем та відповідачем було укладено на підставі: договору про участь у будівництві від 13 жовтня 2014 року, з додатком № 1 від 13 жовтня 2014 року, укладеного між ТОВ «Градострой» та ТОВ «Інтер - Преміал», а також договору про купівлю-продаж майнових прав від 26 вересня 2014 року з додатком № 1 від 26 вересня 2014 року (передача площ), укладеного між ТОВ «Градострой» та ТОВ «Інтер-Преміал».

Згідно з п. п 2.6, 2.7 договору відповідач взяв на себе зобов'язання закінчити будівництво в 2-му кварталі 2015 року, тобто не пізніше 31 червня 2015 року, а ввести в експлуатацію в 3-му кварталі 2015 року, тобто 30 вересня 2015 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у ОСОБА_3 не виникло право власності на спірну квартиру. За змістом договору купівлі-продажу майнових прав від 29 січня 2015 року ОСОБА_3 отримала лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (статті 3, 4, 11 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказана норма ЦПК України надає суду апеляційної інстанції можливість вийти за межі доводів апеляційної скарги, але за межі позовних вимог апеляційний суд вийти не може.

Звертаючись до суду із указаним позовом, ОСОБА_3 просила визнати за нею майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 50,57 кв. м. у будинку, розташованого за будівельною адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд всупереч ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, зосередившись на вирішенні питання щодо права власності ОСОБА_3 на об'єкти нерухомості, зазначивши, що остання не надала доказів того, що в неї виникло право власності на спірну квартирую

При цьому апеляційний суд не звернув увагу на те, що такі вимоги не заявлялися ОСОБА_3, а майнові права позивача підтверджуються договором купівлі-продажу майнових прав на вказаний об'єкт нерухомості, який було укладено між позивачем та відповідачем 29 січня 2015 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів суду касаційної інстанції відхиляє доводи ОСОБА_3 про порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме: ненаправлення їй копії апеляційної скарги та судової повістки-повідомлення про розгляд справи, оскільки такі обставини спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська