Ухвала

Іменем України

19 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

УмновоїО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 жовтня 2013 року вони позичили ОСОБА_4, ОСОБА_5 15 тис. доларів США, зі строком повернення до 01 вересня 2014 року, про що останні склали боргову розписку. На забезпечення позики сторони уклали догові поруки, який не було нотаріально посвідчено.

Посилаючись на те, що відповідачі свої зобов'язання за договором позики не виконали, грошові кошти не повернули, позивачі просили в рахунок погашення заборгованості за борговою розпискою від 11 жовтня 2013 року визнати за ними право власності на котедж для відпочинку літ. «А» на базі відпочинку АДРЕСА_1

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 листопада 2014 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4, ОСОБА_5 перед ОСОБА_2, ОСОБА_3 на нерухоме майно, передане в заставу за договором позики від 11 жовтня 2013 року, шляхом передачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно. Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності в рівних частках на котедж для відпочинку літ. «А» на АДРЕСА_1

Додатковим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року доповнено заочне рішення від 12 листопада 2014 року та зазначено склад нерухомого майна: котедж для відпочинку літ. «А», загальною площею 316,1 кв.м., що становить 28/100 частин комплексу будівель та споруд бази відпочинку АДРЕСА_1

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 листопада 2014 року залишено без розгляду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 березня 2015 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 листопада 2014 року залишено без розгляду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року рішення районного суду скасовано, й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційним судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, правильно застосувавши положення Закону України «Про заставу», преюдиційні судові рішення (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відповідачем в заставу було передано нерухоме майно, яке є самочинним будівництвом і яке ОСОБА_4 не належало. Також договір, що передбачав заставу нерухомого майна, не був нотаріально посвідчений, чим порушено вимоги ст. 14 Закону України «Про заставу» та ст. 220 ЦК України. Крім того, преюдиційним вироком суду (ч. 3 ст. 61 ЦПК України) встановлено протиправність укладеного договору і відчуження комунального майна.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Твердження про те, що апеляційний суд порушив закон, не повідомивши належним чином відповідачів про судове засідання та не залучив до участі у справі третю особу - ОСОБА_6, безпідставні, оскільки в установленому законом порядку повістки їм були направлені. А крім того, вказані особи судове рішення не оскаржують і про порушення своїх прав не заявляють.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Умнова