Справа № 369/4329/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/4815/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 21.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М.,Журби С.О.

Секретар Бобко О.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариств « Укрссоцбанк»лдо ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 12 травня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір. За договором ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 76 500 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,7% з кінцевим терміном погашення до 16 травня 2032 року.

Банк зобовязання перед відповідачем виконав у повному обсязі.

У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, а саме не здійснює погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки.

У звязку з чим ОСОБА_2 має заборгованість 136 723,76 доларів США, яка складається з :

аборгованості по кредиту у розмірі 70 201,40 доларів США, заборгованості по відсотках у розмірі 49 424,39 доларів США,

пеня за несвоєчасне повернення кредиту 105 302,42 доларів США,

пеня за несвоєчасне повернення відсотків 296 676,60 грн..

На підтаві викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 136 723,76 доларів США, що еквіваленто відповідно курсу іноземних валют на час розгляду справи 3 214 421,39 грн, судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 59 419 доларів США., заборгованість по відсотках у розмірі 49 424,39 доларів США,

пеню за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків 200 000 грн, судовий збір в розмірі 41 384,07 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду або направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як видно з матеріалів справи і не заперечується сторонами , що 12 травня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір. За договором ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 76 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,7% з кінцевим терміном погашення до 16 травня 2032 року.

Банк зобовязання перед відповідачем виконав у повному обсязі.(а.с.17-23)

Пунктом 1.1. кредитного договору визначено кінцевий термін повернення кредитних коштів не пізніше 16 травня 2032 року.

У відповідності п.1.2. кредитного договору кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна, а саме на придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 зобов'язувалася виконувати наступні умови кредитного договору відповідно до п.п. 3.3.8-3.3.9, а саме своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеними п. 1.1. цього договору; сплачувати проценти за користування кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4., 2.5. цього договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим Договором.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, а відповідач ОСОБА_2 всупереч умовам кредитного договору та договору поруки, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушують взяті на себе договірні зобов'язання.

Судом встановлено , що ОСОБА_2 свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 09 квітня 2015 року утворилась заборгованість по кредиту у розмірі 70 201,40 доларів США, заборгованості по відсотках у розмірі 49 424,39 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту 105 302,42 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків 296 676,60 грн.

Згідно п. 4.4 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником зобовязань, визначених п.п. 3.3.2.-3.3.7., 3.3.11.-3.3.13. та 3.3.16., цього договору, порушення Позичальником умов договорів, визначених в п.п. 1.3. цього Договору, протягом більше ніж тридцять днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня Кредитора погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено у письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Сплата заборгованості по відсотках, пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасила суму кредиту та відсотки за користування кредитом.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 540 Цивільного кодексу України - якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

У відповідності до п. 2 ч.ч. 2 - 4 ст. 543 Цивільного кодексу України - кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 1049 ЦК України зобовязує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд вірно визначився , право позивача є порушеним та підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову через пропуску строку позовної давності.( а.с. 43)

Так, згідно розрахунку заборгованості останню сплату ОСОБА_2 по тілу кредиту здійснила у грудні 2010 року, а по відсотках у серпні 2013 року. Розрахунок заборгованості включає заборгованість за весь період прострочення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони встановили строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань із щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню 16 травня 2032 року.

Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ч. 5 зазначеної вище статті, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

ОСОБА_2 перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом в 2010 році по сплаті кредиту та у 2013 році щодо відсотків, у зв'язку із чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором, тоді коли банк звернувся до суду з позовом 13 травня 2016 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, просив також застосувати позовну давність.

Перевіривши подані суду розрахунку, враховуючи виникнення у кредитора право на звернення до суду по кожному черговому платежу, суд прийшов вірного висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредиту до 13 травня 2013 року, тобто в межах строків позовної давності, разом з тим підлягають до задоволення вимоги про стягнення основної суми заборгованості та відсотків по кредиту за період з травня 2013 року по травень 2016 року і вірно визначився із сумою,що підлягає до стягнення .

При визначенні розміру неустойки суд вірно враховував положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Представник відповідача зазначав , що при визначенні розміру неустойки слід врахувати наявність малолітніх дітей та матеріальне становище..

Відповідно до розяснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобовязань).

Враховуючи вказані положення , суд першої інстанції вірно вважав за можливе зменшити розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за користування коштами до 200 000 грн.

Доводи апеляційної скарги ,що банк мав би звернутися із позовом про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки , є безпідставними , не грунтуються на вимогах закону , оскільки позивач обирає шлях захисту порушеного права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції , колегія суддів вважає ,що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про задоволення позову, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді