Номер провадження: 22-ц/785/6835/16
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- Бабія А.П.

при секретарі - Желєзнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами Братінова Івана Петровича - представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про надання дозволу на оформлення проїзних документів дітей та надання дозволу на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 1-6), в якому просила: надати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на оформлення проїзного документу дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; надати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на оформлення проїзного документу дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; дозволити виїзд громадянину України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який не досягнув 16-річного віку, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до тимчасово окупованої території АР Крим у період з 13.08.2016 року по 28.08.2016 року та у період з 28.12.2016 року по 10.01.2017 року, з метою відпочинку та відвідування родичів, у супроводі його матері - громадянки України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка представлятиме інтереси ОСОБА_6, захищатиме його права, нестиме повну відповідальність за життя та здоров'я сина та забезпечить його своєчасне повернення додому; дозволити виїзд громадянці України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка не досягнула 16-річного віку, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до тимчасово окупованої території АР Крим у період з 13.08.2016 року по 28.08.2016 року та у період з 28.12.2016 року по 10.01.2017 року, з метою відпочинку та відвідування родичів, у супроводі її матері - громадянки України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка представлятиме інтереси ОСОБА_7, захищатиме її права, нестиме повну відповідальність за життя та здоров'я доньки та забезпечить її своєчасне повернення додому; стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, всі судові витрати.

Свої позовні вимоги позивачка, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 29.09.2001 року по 29.09.2014 рік, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2014 року був розірваний. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 та доньку ОСОБА_7, які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. В АР Крим у м. Севастополі проживають її мати ОСОБА_8, дідусь ОСОБА_9 та брат ОСОБА_10 Вона та її діти не бачились з родичами майже два роки. На тимчасово окупованій території поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території АР Крим, отже, відповідно до такого особливого правового режиму їй та дітям необхідно мати документи, для виїзду за межі України і у разі виїзду до тимчасово окупованої території АР Крим. Син та донька цікавляться подорожуванням та бажають відвідати разом з нею міста де проживають їх родичі та спілкуватися з ними, однак на її неодноразові усні та письмові прохання надати нотаріально завірені клопотання батька ОСОБА_4 на оформлення проїзних документів дітей та згоду на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території АР Крим, він відмовляє та навіть не пояснює причини таких відмов. Вважає, що відповідач такими діями безпідставно перешкоджає у виїзді їх дітей до тимчасово окупованої території АР Крим, чим порушує їх права на вільне пересування у супроводі матері, спілкування з родичами, такі дії суперечать інтересам дітей, тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду.

Як зазначено в рішенні суду, позивачка - ОСОБА_5, та її представник - ОСОБА_11, в судових засіданнях заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач - ОСОБА_4, в судові засідання не з'явився, але подав до суду заяву, відповідно до якої з позовними вимогами ОСОБА_5 не згодний, просив суд в позові відмовити, справу розглядати за його відсутності, його інтереси буде представляти адвокат Братінов І.П. (а. с. 70). Представник відповідача (ОСОБА_7) - Братінов І.П., з позовними вимогами ОСОБА_5 не погодився, просив суд в їх задоволені відмовити, вказуючи на ті обставини, що відмова ОСОБА_4 у надані згоди на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території АР Крим є не безпідставною, він вважає, що будуть порушені його права, як батька, щодо спілкування з дітьми та порушені інтереси та права дітей, як у літній період, так і у період новорічних і різдвяних свят. Крім того, ОСОБА_4 є активним учасником антитерористичної операції, безпосередньо приймав участь в ній, в зв'язку з чим, він переживає за життя та здоров'я дітей та того, що колишня дружина має намір не повернутися з дітьми назад до України. Також, позивачка приймає всі міри для того, щоб відповідач не спілкувався з дітьми, перешкоджає йому в цьому, настроює дітей проти нього, в теперішній час в Малиновському районному суді м. Одеси розглядається позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, яка ще не розглянута, однак відповідно до висновку органу опіки та піклування про розгляд спору між батьками з питань виховання малолітніх дітей від 27.08.2015 року № 2796/01-20, встановлений порядок участі батька у вихованні дітей, який буде порушений у випадку задоволення позову судом.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2016 року позовну заяву ОСОБА_5 задоволено частково. Надано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на оформлення проїзного документу дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Надано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на оформлення проїзного документу дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Дозволено виїзд громадянину України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який не досягнув 16-річного віку, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим у період з 13.08.2016 року по 28.08.2016 року, з метою відпочинку та відвідування родичів, у супроводі його матері - громадянки України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка представлятиме інтереси ОСОБА_6, захищатиме його права, нестиме повну відповідальність за життя та здоров'я сина та забезпечить його своєчасне повернення додому. Дозволено виїзд громадянці України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка не досягнула 16-річного віку, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим у період з 13.08.2016 року по 28.08.2016 року, з метою відпочинку та відвідування родичів, у супроводі її матері - громадянки України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка представлятиме інтереси ОСОБА_7, захищатиме її права, нестиме повну відповідальність за життя та здоров'я доньки та забезпечить її своєчасне повернення додому. Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4через свого представника та ОСОБА_5 подали апеляційні скарги на рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2016 року, в яких просять: ОСОБА_4 скасувати рішення суду від 28.07.2016 року в частині часткового задоволення позову, ухвалити в оскаржуваній частині нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог, в іншій частині судове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що не згодний в оскаржуваній частині з рішенням суду і вважає, що суд, приймаючи рішення в цій частині неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають матеріалам справи, а також суд порушив та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, а тому рішення в цій частині є необґрунтованим та незаконним; ОСОБА_5 скасувати рішення суду від 28.07.2016 року в частині відмови, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та її представник підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4, представники ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_4 та заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через свого представника в попередньому судовому засіданні, що підтвердив його представник, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та її представника, пояснення представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позовну заяву ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, щоОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від сумісного шлюбу у сторін народилися діти:син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що 26.02.2003 року зроблено відповідний актовий запис за № 264, що підтверджується виданим Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 10);донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, про що 22.11.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 1175, що підтверджується виданим Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 11).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2014 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано (а. с. 9).

В даний час сторони відносин між собою не підтримують, проживають окремо, діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з матір'ю ОСОБА_5

Відповідно до копії (оригінал оглянутий в судовому засіданні) довідки № 316 від 28.10.2015 року, виданої Одеською ЗОШ № 27 І-ІІІ ступенів, ОСОБА_6, 2003 року народження, дійсно навчається в 7-Г класі Одеської загальноосвітньої школи № 27 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області (а. с. 12).

Відповідно до копії (оригінал оглянутий в судовому засіданні) довідки № 102/1-15 від 28.10.2015 року, виданої Одеським ДНЗ «Ясла-Садок» № 57, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, дійсно відвідує Одеський дошкільний навчальний заклад «Ясла-Садок» № 57 з 01.09.2014 року (а. с. 13).

На території тимчасово окупованої території АР Крим, у м. Севастополі проживають мати ОСОБА_5 - ОСОБА_8, дідусь ОСОБА_5 - ОСОБА_9 та брат ОСОБА_5 - ОСОБА_10, тобто бабуся, прадід та дядько дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Факт проживання цих осіб на території тимчасово окупованої території АР Крим підтверджується наявними в матеріалах справи копіями їх паспортів із визначенням місця їх реєстрації (а. с.15-19).

Згідно позовної заяви ОСОБА_5 та наданих в судовому засіданні нею та її представником пояснень, вона має намір під час літніх канікул (у період з 13.08.2016 року по 28.08.2016 року) та під час зимових канікул (у період з 28.12.2016 року по 10.01.2017 року), разом з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виїхати до тимчасово окупованої території АР Крим без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, з метою відпочинку та відвідування родичів, що матиме істотне значення для духовного та фізичного розвитку дітей. Між тим, на неодноразові усні та письмові звернення ОСОБА_5 (а. с. 24-25, 29-30) батько дітей, ОСОБА_4, безпідставно, без жодних правових та обгрунтованих аргументів не надає згоди на виїзд дітей, що шкодить їх інтересам та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку.

Матеріалами справи встановлено, що тимчасовий виїзд ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, до тимчасово окупованої території АР Крим не суперечить їх інтересам та спрямований на реалізацію гарантованого Конституцією України та законами України права дітей на нормальний розвиток, спілкування з родичами, розширення світогляду, подорожування, оздоровлення та відпочинок, здійсненню чого перешкоджає батько дітей - ОСОБА_4

Викладені обставини та норми чинного законодавства суд першої інстанції вважав свідчать про той факт, що в даному випадку наявні усі передбачені законом підстави для:надання ОСОБА_5 дозволу на оформлення проїзних документів дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без згоди батька ОСОБА_4; дозволу виїзду ОСОБА_6 та ОСОБА_7, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_4, до тимчасово окупованої території АР Крим, з метою відпочинку та відвідування родичів, у супроводі їх матері ОСОБА_5, яка представлятиме їх інтереси, захищатиме їх права, нестиме повну відповідальність за життя та здоров'я дітей та забезпечить їх своєчасне повернення додому.

У свою чергу, суд першої інстанції вважав безпідставними, необгрунтованими і не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачка може залишитися на тимчасово окупованій території АР Крим на постійне проживання разом з неповнолітніми дітьми, вказане не може бути підставою для відмови в позові про надання дозволу на тимчасовий виїзд, оскільки ґрунтуються на припущеннях, позивачка гарантує повернення дітей в Україну, що підтвердила в своїх поясненнях в ході судового розгляду справи. Судом надається дозвіл на тимчасовий виїзд дітей, а відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України і ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України, обов'язок по виконанню судового рішення поширюється і на позивача.

Водночас, суд першої інстанції вважав, що вимоги ОСОБА_5 щодо визначення періодів поїздок дітей до тимчасово окупованої території АР Крим підлягають частковому задоволенню, а саме, на думку суду, доцільним надати такий дозвіл на період з 13.08.2016 року по 28.08.2016 року (під час літніх канікул) та відмовити у наданні дозволу на виїзд у період з 28.12.2016 року по 10.01.2017 року, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Період з 28.12.2016 року по 10.01.2017 року є часом Новорічних та Різдвяних свят, діти повинні та мають бути разом із своїми батьками, а тому надання дозволу на виїзд у цей період порушить як права дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, так і їх батька ОСОБА_4 на спілкування та участь у вихованні.

Крім того, суд першої інстанції вважав за доцільне зазначити, що колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 16.03.2016 року у справі № 6-33303ск15, під час вирішення подібної справи, дійшла до висновку, що у відповідності до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька не позбавленого батьківських прав надається кожного разу окремо (тобто на кожен виїзд), при цьому в дозволі зазначається країна, місце перебування та строк, на який дитина буде знаходитись за кордоном. В іншому випадку дозвіл позбавляє батька дитини брати участь у вихованні та можливості спілкування і є незаконним.

За таких обставин, відповідно до ст. ст. 9, 33, 124 Конституції України, ст. ст. 10, 18 Конвенції ООН «Про права дитини», ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 6, 141, 155, 157 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 1, 2, 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 722 від 16.09.2015 року «Про внесення змін до порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України», п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд першої інстанції частково задовольнив позовну заяву ОСОБА_5 та відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України стягнув з відповідача на користь позивачки судові витрати.

Однак, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції дійшов таких висновків неповно з'ясувавши обставини по справі та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так в судовому засіданні встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2014 року (а. с. 9) та від шлюбу мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с.10-11), які після розірвання шлюбу сторонами проживають разом з позивачкою, що не заперечується сторонами.

На території тимчасово окупованої території АР Крим, у м. Севастополі проживають мати ОСОБА_5 - ОСОБА_8, дідусь ОСОБА_5 - ОСОБА_9 та брат ОСОБА_5 - ОСОБА_10, тобто бабуся, прадід та дядько дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 15-19).

Відповідно до позовної заяви, позивачка ОСОБА_5 має намір під час літніх канікул (у період з 13.08.2016 року по 28.08.2016 року) та під час зимових канікул (у період з 28.12.2016 року по 10.01.2017 року), разом з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виїхати до тимчасово окупованої території АР Крим без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, з метою відпочинку та відвідування родичів, що матиме істотне значення для духовного та фізичного розвитку дітей.

Проти чого заперечує відповідач ОСОБА_4 та не надає згоди на виїзд малолітніх дітей до тимчасово окупованої території АР Крим, що підтвердив в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції його представник, пояснивши, що при виїзді до тимчасово окупованої території АР Крим малолітніх дітей відповідача будуть порушені права відповідача як батька, щодо спілкування з дітьми та порушені інтереси та права дітей. Оскільки, його колишня дружина позивачка у справі має намір не повернутися з дітьми назад до України, а залишитися проживати разом зі своїми родичами на тимчасово окупованій території АР Крим. Відповідач є активним учасником антитерористичної операції, безпосередньо приймав участь в ній, в зв'язку з чим, він переживає за життя та здоров'я дітей, а сам на тимчасово окуповану територію АР Крим він поїхати для спілкування з дітьми не зможе в зв'язку зі своїм статусом учасника антитерористичної операції. Також, позивачка приймає всі міри для того, щоб відповідач не спілкувався з дітьми, перешкоджає йому в цьому, настроює дітей проти нього, в теперішній час в Малиновському районному суді м. Одеси розглядається позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, яка ще не розглянута, однак відповідно до висновку органу опіки та піклування про розгляд спору між батьками з питань виховання малолітніх дітей від 27.08.2015 року № 2796/01-20, встановлений порядок участі батька у вихованні дітей, який буде порушений у випадку задоволення позову судом.

Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з п. 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 722 від 16.09.2015 року, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57.

Відповідно до п. п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.02.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тобто, в даному випадку для в'їзду на тимчасово окуповану територію України Автономну Республіку Крим позивачці з малолітніми дітьми необхідна нотаріально посвідчена згода відповідача, як батька неповнолітніх дітей, або рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач заперечує проти виїзду його малолітніх дітей на тимчасово окуповану територію України Автономну Республіку Крим і не надає згоди на це в установленому законом порядку, посилаючись на те, що будуть порушені його права як батька, щодо спілкування з дітьми, участі у вихованні дітей та порушені інтереси та права дітей, вказуючи, що позивачка перешкоджає йому в спілкуванні з дітьми та участі в їх вихованні, в зв'язку з чим він звернувся з відповідним позовом до суду, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 65-66) та у разі задоволення його позову буде порушений встановлений порядок його участі у вихованні дітей та в спілкуванні з ними, в разі виїзду дітей на тимчасово окуповану територію.

Також відповідач звертає увагу на те, що його колишня дружина позивачка у справі має намір не повернутися з дітьми назад до України, а залишитися проживати разом зі своїми родичами на тимчасово окупованій території АР Крим, що підтверджується місцем проживання родичів позивачки в окупованому м. Севастополі (а. с. 15-19) та розірванням позивачкою з ним шлюбу поки він був відсутній дома та був призваний в Збройні сили України і виконував військовий обов'язок в зоні АТО (а. с. 65). Він же є активним учасником антитерористичної операції (що вбачається також з рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2016 року а. с. 49-50), безпосередньо приймав участь в ній, в зв'язку з чим, він також переживає за життя та здоров'я дітей на тимчасово окупованій території, а сам на тимчасово окуповану територію АР Крим поїхати для спілкування з дітьми не зможе в зв'язку зі своїм статусом учасника антитерористичної операції.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України).

За таких обставин, судова колегія вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенні, оскільки порушують права відповідача на спілкування з дітьми, в тому числі в період саме Новорічних та Різдвяних свят (з 28.12.2016 року по 10.01.2017 року, в період в який просить надати позивачка дозвіл на виїзд дітей) та перешкоджають виконання відповідачем своїх обов'язків щодо участі у вихованні дітей, а також порушують і права дітей, щодо перебування зі своїми батьками в період Новорічних та Різдвяних свят, адже діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст. 142 СК України), що не позбавляє права родичів, які проживають на тимчасово окупованій території України спілкуватися з дітьми за місцем проживання дітей.

Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини», яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції уже закінчився термін (з 13.08.2016 року по 28.08.2016 року), на який позивачка також просила надати дозвіл на виїзд дітей) та на те, що відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства та вимог Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» судом можливо ухвалення рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзд дітей за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей.

Доводи апеляційної скарги позивачки стосовно того, що тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а не є територією за кордоном України, судова колегія не приймає до уваги, оскільки, як було вказано вище, згідно Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 722 від 16.09.2015 року, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57.

Також судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивачки, що оздоровлення дитини повинно відбуватися в усі можливі проміжки часу у вільний від навчання час, а проміжки часу, в які просила позивачка надати дозвіл на виїзд дітей припадають на період дошкільних та шкільних канікул та не є такими, що значно віддалені один від одного і охоплюють період шість місяців, враховуючи вищезазначений порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, громадян України, які не досягли 16-річного віку.

Судова колегія також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивачки, що не було доцільним надавати дозвіл на виїзд дітям на період з 13.08.2016 року по 28.08.2016 року та відмовити надати дозвіл на виїзд дітям на період з 28.12.2016 року по 10.01.2017 року, так як позивачка не встигла б до 13.08.2016 року оформити проїзні документи дітям, враховуючи вище наведене та вимоги ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, судом розглядалася справа в межах заявлених позивачкою позовних вимог.

Також судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивачки, що чинним законодавством України не встановлено обов'язку для дітей бути разом із обома своїми батьками на час Новорічних та Різдвяних свят, а поїздка до родичів у цей час, коли діти вільні від навчання у школі не може порушити їхніх прав.

Оскільки, відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 Конвенції «Про права дитини»).

Інші доводи апеляційної скарги позивачки судова колегія також не приймає до уваги, враховуючи вищезазначене, а також їх повторюваність.

Таким чином, на підставі наведеного, судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги позивачки та частково погоджується з апеляційною скаргою відповідача, враховуючи її резолютивну частину, і вважає, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2016 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу Братінова Івана Петровича - представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич

А.П. Бабій