САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1279/16-ц
Провадження №2/726/389/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Ласій О.І., за участю позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В позові посилається на те, що вона є власником будинку №1-Д по вул. Староленківській в м. Чернівці, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.05.2016 року №59545574, де зареєстрована та проживає.

Крім того вказує на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0364 га, яка розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Староленківська, 1-Д, цільове призначення, якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.05.2016 року 59666603.

Вказує на те, що крім неї, за вказаною адресою зареєстрована її онука - ОСОБА_4, яка за цією адресою фактично ніколи не проживала, а починаючи із 2005 року взагалі не з'являлася, що підтверджується копією акту від 20.07.2016 року №78/1.

Крім цього в позові посилається на те, що незважаючи на те, що ОСОБА_4 фактично не проживає за вищевказаної адресою, у 2006 році відповідачка зареєструвала за нею місце проживання своєї дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Враховуючи те, що вона являється власником вищевказаного об'єкту нерухомості в даному випадку житлового будинку, загальна площа якого становить 53,5 кв.м. в тому числі житлова площа 28,3 кв.м., вона змушена проводити сплату комунальних платежів, як власник житлового будинку та як наслідок нести додаткові витрати (особливо в опалювальний сезон), хоча відповідачка фактично за вказаною адресою не проживає.

Вказує на те, що щодо забезпечення житлом малолітньої дитини, їй відомо, що у відповідача наявне повноцінне житло, де вона фактично проживає разом із своїм малолітнім сином. Таким чином, права малолітньої дитини в разі примусового зняття з реєстрації порушені не будуть. Щодо добровільної виписки (зняття з реєстрації) за згодою відповідача, то у неї немає можливості домовитись із нею, оскільки вона неодноразово зверталася до неї з проханням знятися із реєстраційного обліку з її будинку, оскільки їй доводиться оплачувати комунальні послуги та вона не може отримати належну їй субсидію, однак відповідачка відмовилася та пообіцяла їй з цього приводу тільки великі неприємності.

Просить визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 1-Д по вул. Староленківській м. Чернівці, загальною площею 53,5 кв.м. в тому числі житловою 28,3 кв.м. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та надала суду пояснення згідно позовних вимог, просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, вважає його не безпідставним та необґрунтованим, просить у позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідач та її представник в судове засідання 16.11.2016 р не з'явилися, не надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи органу опіки і піклування ЧМР в задоволенні позову просить відмовити.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищевказаних осіб та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.05.2016 року №59545574 позивачка ОСОБА_1 є власником будинку №1-Д по вул. Староленківській в м. Чернівці.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.05.2016 року №59666603 позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0364 га, яка розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Староленківська, 1-Д, цільове призначення, якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Судом встановлено, що згідно витягу рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 29.03.2016 року № 197/6 будинковолодіння на вул. Староленківській, 1-Д розділено на окремі будинки з присвоєнням поштових адрес: м. Чернівці, вул. Староленківська, 1-Д житловому будинку літ А, власником якого є ОСОБА_1; та м. Чернівці, вул. Староленківська, 1-Ж - житловому будинку літ Б, власником якого є ОСОБА_6

Відповідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно норм ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Відповідно до обставин справи, спірне житло відносно якого подано позов про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням було власністю позивачки та її доньки, що є матір»ю відповідачки до 29.03.2016 р.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст.150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, у відповідності з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

При цьому, як встановлено, відповідачі є членами сім'ї позивачки в розумінні ч.2 ст. 3 СК України, набули право користування житловим приміщенням та зареєстрували своє місце проживання в установленому законом порядку.

Питання про зняття з реєстрації членів сім'ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та ЦК (статтями 71, 72, 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК).

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що житловий будинок в якому проживає відповідачка отримав іншу поштову адресу тільки в березні 2016 року, отже відповідачка з неповнолітньою дитиною не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 з 29.03.2016 року.

Відповідно до ст.7 Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином суд приходить до висновку, що до даних правовідносин у справі не може бути застосовано положення ст.391 ЦК України та ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, на які посилалася позивачка, а має бути застосовані вимоги ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст. 30 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність і допустимість кожного з доказів та зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи обставини встановлені по справі, а також вищевказані вимоги закону, суд вважає, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що слід відмовити в позові, щодо визнання відповідачів утратившим право користування цим житлом, так як вони будучи членами сім'ї власника житла, були відсутні в даному житлі менше 1 року.

Враховуючи наведене та керуючись ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 405 ЦК України, ст.ст.71, 72, 150, 155 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 74, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом в 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_7