У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Кіровоградської обласної державної адміністрації, Департаменту екології та природних ресурсів Кіровоградської обласної державної адміністрації про визнання договору оренди землі поновленим, зобов'язання укласти додаткову угоду про поновлення договору, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 пред'явив позов до Кіровоградської обласної державної адміністрації про визнання поновленим договору оренди землі від 11 грудня 2009 року, укладеного між Кіровоградською районною державною адміністрацією та ним, який зареєстрований ДП «Кіровоградська регіональна філія Центру державного земельного кадастру» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 2 квітня 2010 року № 12, на той самий строк, тобто до 2 квітня 2020 року та на тих самих умовах. Також позивач просив зобов'язати відповідача укласти з ним додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 11 грудня 2009 року на той самий строк і на тих самих умовах.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 грудня 2009 року між ним та Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградського району Кіровоградської області було укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Кіровоградському районному відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центру державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 2 квітня 2010 року за № 12.

За умовами договору йому в оренду строком на 5 років передано земельну ділянку загальною площею 3,51 га за рахунок земель водного фонду на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області для рибогосподарських потреб.

Посилаючись на те, що строк дії договору закінчився 2 квітня 2015 року, але позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, належно виконує умови договору, а письмове повідомлення орендодавця про відмову (заперечення) у поновленні договору оренди не надходило, позивач просив суд з урахуванням вимог ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» задовольнити позов.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року (а.с. 36) до участі у справі в якості співвідповідача залучено Департамент екології та природних ресурсів Кіровоградської обласної державної адміністрації.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобов'язано Кіровоградську обласну державну адміністрацію, в особі уповноваженого керівника, укласти з ОСОБА_6 додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 11 грудня 2009 року, укладеного між ОСОБА_6 та Кіровоградською районною державною адміністрацією, зареєстрованого у Кіровоградському районному відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центру державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 квітня 2010 року за № 12, на той же строк (до 2 квітня 2020 року) і на тих самих умовах.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 13 січня 2016 року скасовано рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2015 року.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 11 грудня 2009 року між Кіровоградською районною державною адміністрацією та ОСОБА_6 було укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Кіровоградському районному відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центру державного земельного кадастру».

За умовами цього договору в оренду ОСОБА_6 передано земельну ділянку загальною площею 3,51 га за рахунок земель водного фонду (0,16 га - під гідротехнічними спорудами, 0,49 га - пасовища, 0,22 га - болота, 2,64 га - під ставками) на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області для рибогосподарських потреб строком на п'ять років.

Запис про державну реєстрацію у Державному реєстрі земель вчинено 02 квітня 2010 року.

Також установлено, що земельна ділянка, яка є предметом договору, належить до категорії земель водного фонду державної форми власності, знаходиться на території Кіровоградської області поза межами населених пунктів, використовується для рибогосподарських потреб.

Відповідно до п. 8 договору оренди, він укладений терміном на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

Судами також установлено, що ОСОБА_6 належним чином виконував умови договору оренди, що підтверджується довідкою виконкому Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 14 липня 2015 року № 85 та листом Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 08.09.2015 року за вих. № 2013/10/11-01-17.

В листі Кіровоградської обласної державної адміністрації за вих. № 01-33/334/1 від 10 квітня 2015 року про розгляд звернення гр. ОСОБА_6 щодо поновлення терміну дії договору оренди зазначено про відсутність правових підстав для поновлення дії вищезазначеного договору оренди земельної ділянки водного фонду у зв'язку з порушенням орендарем встановленого строку повідомлення орендодавця про бажання скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк.

Установлено, що ОСОБА_6 продовжує використання земельної ділянки водного фонду, яка є предметом договору оренди від 11 грудня 2009 року, після закінчення строку на який був укладений цей договір.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України (у редакції Закону України від 6 вересня 2012 року № 5245-VІ) право розпорядження земельними ділянками водного фонду під ставками для рибогосподарських потреб належить обласним державним адміністраціям.

Розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 18 травня 2015 року № 186-р делеговано Департаменту екології та природних ресурсів Кіровоградської обласної державної адміністрації (який має статус окремої юридичної особи) від імені обласної державної адміністрації укладати, переукладати, вносити зміни та розривати з орендарями земель водного фонду договори оренди щодо користування водними об'єктами, виступати організатором земельних торгів по продажу права користування на умовах водних об'єктів у комплексі із земельною ділянкою, забезпечувати процедуру підготовки матеріалів, необхідних для передачі у користування на умовах оренди водних об'єктів, розташованих на території області за межами населених пунктів.

Відповідно до положеньч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 належним чином виконував умови договору оренди та продовжує користуватися земельною ділянкою і виконувати умови договору оренди після закінчення строку, на який було укладено договір за відсутності письмових заперечень з боку орендодавця щодо поновлення договору, тому цей договір оренди є поновленим на той самий строк і тих самих умовах згідно положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у зв'язку із чим необхідним є укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 11 грудня 2009 року, укладеного між ОСОБА_6 та Кіровоградською районною державною адміністрацією.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що земельна ділянка, яка є предметом спірного договору оренди частково розміщена під штучним водним об'єктом - ставком, та призначена для рибогосподарських потреб, у зв'язку із чим згідно з вимогами норм земельного законодавства (зокрема ст. 59 ЗК України, ст. 51 ВК України, ст. 51 Закону України «Про аквакультуру») така земельна ділянка може бути передана в оренду позивачу лише у комплексі із розміщеним на ній водним об'єктом, а окреме її використання за призначенням без використання ставка, який не є предметом договору оренди, є неможливим, у зв'язку із чим умови спірного договору оренди від 11 грудня 2009 року не можуть бути поновленими.

Проте, повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 4 ст. 59 ЗК України передбачено право громадян та юридичних осіб на отримання від органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земель із водного фонду на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озер, водосховищ, інших водойм, боліт та островів для певних цілей, зокрема, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), розміщення та обслуговування гідротехнічних споруд тощо.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 51 ВК України та ч.ч. 3, 4 ст. 51 Закону України «Про аквакультуру», водні об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Водні об'єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

Згідно із ч. 3 ст. 2 ВК України земельні відносини, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України.

Судом апеляційної інстанції вірно вказано, що земельні ділянки водного фонду, на яких розміщені об'єкти водного фонду, є нерухомими речами у розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України і можуть передаватися в оренду громадянам або юридичним особам відповідними державними органами або органами місцевого самоврядування лише у комплексі (разом) і в порядку передбаченому ст. 124, 134 ЗК України та ст. 6 Закону України «Про оренду зелі», тобто на земельних торгах, а самі умови договору повинні погоджуватися з відповідним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

Однак, згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_6 вказував на те, що він є орендарем спірної земельної ділянки згідно договору оренди землі від 11 грудня 2009 року, укладеного між ним та Кіровоградською районною державною адміністрацією, умови якого погоджені сторонами та який у передбачений законом спосіб пройшов державну реєстрацію. Посилаючись на те, що після закінчення строку дії указаного договору оренди він продовжив користуватися наданою йому земельною ділянкою, а орендодавець у передбачений законом спосіб протягом одного місяця після закінчення строку договору не звертався з листом-повідомленням про заперечення у поновленні договору оренди землі, позивач просив задовольнити позов на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

При цьому, умови укладеного між сторонами договору оренди землі від 11 грудня 2009 року протягом строку дії договору не оспорювалися сторонами і договір не було визнано недійсним.

У позові не порушено питання щодо законності передачі спірної земельної ділянки орендарю або правомірності укладення договору оренди землі від 11 грудня 2009 року. Такі обставини можуть бути предметом спору у справі за позовом особи, яка вважає порушеними свої відповідні права (ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України) та підлягають захисту у спосіб, передбачений положеннями чинного законодавства (ст. 16 ЦК України).

Для правильного вирішення спору у даній справі, враховуючи положення ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а також вимоги і заперечення сторін, апеляційному суду в межах позовних вимог необхідно встановити наявність чи відсутність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; дії (бездіяльність) сторін щодо укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди та у зв'язку із цим вирішити спір.

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції у порушення статей 212-214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не перевірив належним чином доводів позивача та заперечень відповідача, та, вийшовши за межі позовних вимог, зосередився на оцінці правомірності укладення договору оренди землі від 11 грудня 2009 року, положення якого сторонами не оспорювались, що не можна вважати законним і обґрунтованим вирішенням спору між сторонами.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскарженого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 13 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик