Номер провадження: 22-ц/785/6667/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Плавич Н.Д.

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

при секретарі Сібовій А.І.

у відкритому судовому засіданні розглянула

апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 19 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної шкоди, судових витрат, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Фрунзівського районного суду Одеської області до відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з позовом про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок загибелі тварин. Відповідачі відмовилися в добровільному порядку відшкодувати позивачам завдані матеріальні збитки, тому позивачі просили позовні вимоги задовольнити.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 грудня 2014р. у задоволенні позовних вимог позивачів відмовлено в повному обсязі (а.с138-141).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015р. рішення місцевого суду залишено без змін (а.с193-195).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015р. рішення суду першої інстанції від 08 грудня 2014р., ухвала апеляційного суду Одеської області від 13травня 2015р. скасовані, матеріали справи направлені на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.256-257).

При новому розгляді справи, уточнив позовні вимоги позивач ОСОБА_4, та просив стягнути з відповідачів солідарно матеріальні збитки у сумі 35 186,79 грн., в тому числі: 10 000 грн. - вартість загиблої корови, 600 грн. - шкода за загибель теляти, 93,95 грн. - витрати на проведення розтину, 24 492,83 грн. - упущена вигода за молоко, що не отримано,

Позивач ОСОБА_5 до суду першої інстанції не зявилася, просила стягнути солідарно з відповідачів матеріальні збитки у сумі 13 775,24 грн., в тому числі: 6 384 грн. - вартість загиблої корови, 93,95 грн. - витрати на проведення розтину, 7297, 28 грн. - упущена вигода за молоко, що нею судовий збір та витрати пов'язанні із залученням свідків - 638,34 грн.

Позивач ОСОБА_5 до суду першої не отримано, судові витрати.

Позовні вимоги позивачів обґрунтовані тим, що вони, жителі с. Степанівка, є власниками худоби, корів. Всі власники корів вказаного населеного пункту домовилися між собою здійснювати випас худоби по черзі.

20 квітня 2014 року черга випасати стадо корів випала відповідачам, подружжю ОСОБА_3, ОСОБА_2, але самі вони не пішли на пасовище, а доручили випас худоби іншим особам, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 В свою чергу вказані особи належним чином за коровами не доглядали, більша частина корів пішла з пасовища на посіви пшениці. Троє з чотирьох загиблих корів належали позивачам.

Рішенням суду першої інстанції від 19 липня 2016року позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальні збитки: 8 000 грн. - вартість загиблої корови, судові витрати 638, 34 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальні збитки: 6 384 грн. - вартість загиблої корови, судові витрати у розмірі 243,60 грн .(а.с319-322).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 просить скасувати рішення місцевого суду, постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, що зібрані у справі.

В апеляційній скарзі відповідачі, ОСОБА_3, ОСОБА_8 просять скасувати рішення місцевого суду, постановити нове рішення про відмову в позовних вимогах позивачів, посилаючись на те, що відсутня їх вина загибелі тварин.

Позивач ОСОБА_5 апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції не подавала.

У відповідності з вимогами ст. 303ч1 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах обсягу заявлених позовних вимог в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, доводи скарг, заперечення на них, перевірив показання свідків, які були допитані в суді першої інстанції, колегія дійшла висновку апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_8 відхилити з наступних підстав.

Розглядаючи позовні вимоги позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вдруге, після перевірки законності першого рішення суду за цими позовними вимогами, суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 338ч4 ЦПК України прийняв до уваги висновки і мотиви ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015р., які для суду першої інстанції, а також для апеляційного суду є обовязковими (а.с.256-257).

По матеріалам справи встановлено, що за даними паспортів великої рогатої худоби, позивачу ОСОБА_4 належала корова породи «червона степова» кличка «Зірка», робочий № 4304, ідентифікаційний номер UА та позивачу ОСОБА_5 належала корова породи «червона степова» кличка «Квітка», робочий № 4337, ідентифікаційний номер UА.

Відповідно до витягів з погосподарських книг Цеханівської сільської ради Красноокнянського району, в домогосподарстві ОСОБА_5 та ОСОБА_9, яка згідно свідоцтва про шлюб є дружиною позивача ОСОБА_4 рахується по одній корові.

Відповідно до протоколів розтину корів від 20 квітня 2014 року встановлено, що причиною загибелі тварин стало поїдання легкобродильних трав та рослин пшениці, внаслідок чого худоба почала здуватись допомога вчасно не надана та корови загинули. Паталого анатомічний діагноз: гостре розширення рубця, тимпанія рубця.

Згідно пояснень сторін, свідків, що допитані, встановлено, що у с. Степанівка за усною домовленістю власників корів між собою, випас череди худоби в селі, проводився по черзі господарями корів.

Відповідно до ст.7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеними у певній сфері цивільних відносин. Відповідно до вимог ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Судом першої інстанції зроблено висновок, що в даному випадку, мав місце договір власників великої рогатої худоби, який ґрунтується на засадах звичаю утворювати обєднання громадян для випасання худоби.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Ст.22 ЦК України вказує, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є : 1) витрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи, майнова шкода може бути відшкодована інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини згідно договору про надання послуг.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язана за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної бездіяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Ст. 906 ЦК України вказує, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем в розмірі, що не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором.

Таким чином, незважаючи на те, що відповідачі поклали на інших осіб виконання договору щодо надання послуг ( випас корів), вони несуть відповідальність за шкоду, що спричинена позивачам внаслідок загибелі корів.

При вирішенні розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню власникам корів суд врахував довідку, що надана Красноокнянською районною державною адміністрацією, підприємством " Красноокнянський ринок" Одеської облспоживспілки. Станом на червень місяць 2016 року середня ринкова вартість великої рогатої худоби в живій вазі 22 -24 грн./кг.; - корова (дійна) 8000 10 000 грн. за голову, тому суд стягнув з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_4 8000грн. вартість загиблої корови, на користь ОСОБА_5 6384 грн. вартість загиблої корови.

Рішенням суду відмовлено в позовних вимогах про стягнення з відповідачів суми упущеної вигоди. Суд виходив з того, що відшкодовується лише реальна шкода, позивачами не надано доказів, підтверджуючих розрахунок упущеної вигоди, яку кількість молока вони отримали від своєї худоби за вказаний період, враховуючи пору року та стан здоровя корів, а також вагу загиблого теля. Колегія з вказаним висновком суду в цій частині вимог погоджується.

Судова колегія не погоджується з доводами апелянтів ОСОБА_10, ОСОБА_8 про те, що в ході розгляду справи не надано доказів щодо їх вини у загибелі корів, оскільки корів вони не випасали. Вказані доводи не дають підстав для задоволення доводів апелянтів, оскільки відповідачі поклали на інших осіб виконання договору про надання послуг з випасу корів, але це не звільняє їх від відповідальності.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили стягнути з відповідачів на користь кожного по 93,95грн. витрати за проведення розтину кожної тварини. Суд відмовив у задоволенні цих вимог. Позивач ОСОБА_5 висновок суду у цій частині не оскаржує, позивач ОСОБА_11 оскаржує висновок суду у цій частині, посилаючись на те, що ці витрати він зазнав внаслідок загибелі корови.

Колегія з такими доводами позивача погоджується і вважає, що апеляційна скарга позивача в цій частині підлягає задоволенню, з відповідачів солідарно на користь позивача ОСОБА_12 підлягає стягненню 93,95грн.- вартість витрат позивача за проведення розтину його корови.

З урахуванням зазначеного рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_4 підлягає зміні, з ухваленням нового рішення в частині його позовних вимог.

З відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_8 солідарно на користь ОСОБА_4 стягується 8000грн. - вартість загиблої корови, 93,95грн. - витрати на проведення розтину худоби.

Рішення місцевого суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5 залишається без змін.

Керуючись ст.. ст.. 303,307ч1п2,309ч1п.п.3,4,316,317,319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш ИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_8, ОСОБА_13 відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальні збитки внаслідок втрати корови: 8000 грн. - вартість загиблої корови, 93,95грн. - вартість проведення розтину корови.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 19 липня 2016року в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок загибелі корови, судових витрат залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 638,34грн., з кожного по 319,17грн.

Рішення набуває чинності негайно після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

ОСОБА_14

ОСОБА_15