АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок порушення трудових обов'язків, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року позивач звернувся із зазначеним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 01 лютого 2012 року відповідач був переведений на посаду техніка І категорії загального відділу апарату філії «Агрогаз» Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

19 жовтня 2012 року в філії «Агрогаз» Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, що знаходились під повною матеріальною відповідальністю відповідача, та виявлено недостачу матеріальних цінностей: ASUS К40АВ (K40AB-ZM84SCGDWW) 14.1" (інвентарний номер 93); HP Pavilion DV6-2115er (WH710EA) 15.6''(інвентарний номер 3); мобільний телефон Sony Ericsson W800 і (інвентарний номер 17); ноутбук ASUS WS (інвентарний номер 18); мобільний телефон Nokia Classic Pink (інвентарний номер 250); монітор № 1671 (інвентарний номер 748); монітор № 2124 (інвентарний номер 753, вартість яких, згідно звіту з незалежної оцінки майна № О 11/02 від 19 жовтня 2012 року, складає 17 464 грн.

27 грудня 2012 року юридичну особу - Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» було припинено шляхом її перетворення в ПАТ «УКРТРАНСГАЗ».

Таким чином, позивач просив стягнути із відповідача матеріальну шкоду, заподіяну ним внаслідок порушення трудових обов'язків у розмірі 17 464 грн., а також 229,40 грн. судового збору. (т.1 а.с.1-5)

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 листопада 2014 року позов задоволено. (т.1 а.с.191-195, т.2 а.с.28-32)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (т.2 а.с.60-61)

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок порушення трудових обов'язків відмовлено. (т.2 а.с.127-131)

В апеляційній скарзі представник позивача посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення, просила його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував обставин і доказів, які викладені на обґрунтування заявленого позову і дійшов помилкового висновку про відмову у його задоволенні. (т.2 а.с.138-141)

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала скаргу і просила її задовольнити, ОСОБА_1, його представник ОСОБА_3 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Стаття 1351 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.(ч. 3 ст. 233 КЗпП України)

Пленум Верховного Суду України в п.п. 8, 23 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29 грудня 1992 року N 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 1351 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений, інші докази, які мають значення для визначення виду матеріальної відповідальності і розміру сум, що підлягають стягненню, - договір про повну індивідуальну чи колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, довіреності чи іншого разового документа на одержання працівником під звіт матеріальних цінностей, тощо.

Судом встановлено, що 01 лютого 2012 року відповідач ОСОБА_1 був переведений на посаду техніка І категорії загального відділу апарату філії «Агрогаз» Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». (т.1 а.с.78-79)

30 січня 2012 року під особистий підпис ОСОБА_1 була доведена посадова інструкція, а 01 лютого 2012 року між уповноваженою особою адміністрації Підприємства та ОСОБА_1 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність останнього за збереження ввірених йому матеріальних цінностей. (т.1 а.с.80-85)

За наданим відповідачем до районного суду інвентаризаційним Актом, проведено зняття фактичних показників основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, що рахуються на балансовому рахунку 10, 11 станом на 19 жовтня 2012 року, під час роботи комісії створеної на підставі наказу № 299 від 17 жовтня 2012 року, виявлено нестачу матеріальних цінностей: ASUS К40АВ (K40AB-ZM84SCGDWW) 14.1" (інвентарний номер 93); HP Pavilion DV6-2115er (WH710EA) 15.6''(інвентарний номер 3); мобільний телефон Sony Ericsson W800 і (інвентарний номер 17); ноутбук ASUS WS (інвентарний номер 18); мобільний телефон Nokia Classic Pink (інвентарний номер 250); монітор № 1671 (інвентарний номер 748); монітор № 2124 (інвентарний номер 753, вартість яких, згідно наданому позивачем звіту з незалежної оцінки майна № О 11/02 від 19 жовтня 2012 року, складає 17 464 грн. (т.1 а.с.88-141)

Вказану нестачу відповідач ОСОБА_1 заперечував, посилаючись на те, що при первинному складанні цього акту вказана нестача не була зазначена та відсутність його підпису під актом.

За наданим відповідачем до районного суду Актом приймання-передачі основних засобів та інших матеріальних цінностей, під час роботи комісії по прийманню-передачі основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, що рахуються на балансовому рахунку 10, 11 станом на 19 жовтня 2012 року, створеної на підставі наказу № 299 від 17 жовтня 2012 року, ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_4 прийняла основні засоби, інші необоротні матеріальні активи, що знаходились в підзвіті ОСОБА_1 матеріальні цінності на суму 236 385.36 грн. Вказаний акт містить підписи голови, членів комісії, ОСОБА_1, який передав та ОСОБА_4, яка прийняла матеріальні цінності.(т.2 а.с.115-119)

Проте до суду не надано доказів складання інвентаризаційного акту з описом ввірених позивачу ОСОБА_1 матеріальних цінностей станом на 01 лютого 2012 року.

Цих обставин не заперечувала і представник апелянта ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції.

Наказом відповідача від 15 жовтня 2012 року № 186-к, ОСОБА_1 був звільнений з 25 жовтня 2012 року з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).(т.1 а.с.87)

За повідомленням представника позивача, інших доказів надати неможливо в зв'язку з їх вилученням для знищення, що підтверджується протоколом № 1 від 12.01.2016 року засідання експертної комісії. (т.2 а.с.111-121)

Оскільки до суду не надано доказів передачі ОСОБА_1 по Акту прийому-передачі від попередньої матеріально відповідальної особи матеріальних цінностей станом на 01 лютого 2012 року, нестачу яких виявлено позивачем 19 жовтня 2012 року, а судом встановлено, що товарознавцю не було надано оригіналів паспортів вищевказаних основних засобів, де вказано рік їх випуску, ідентифікаційні номери, що свідчить про наявність припущень при визначенні вартості майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення заявленого позову.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/15176/2016

Унікальний номер 759/4008/13-ц

Головуючий у першій інстанції - Величко Т.О.

Доповідач Левенець Б.Б.