Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1653/13-ц
Провадження № 2/321/397/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2016 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2013 року позивач ПАТ КБ «Приатбанк» звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В подальшому, 26 вересня 2016 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за договором б/н від 11 квітня 2007 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 12 вересня 2010 року по 12 вересня 2013 року у розмірі 16876,68 грн. На обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 11 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № б/н, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредитну карту зі строком дії до 4/10 року з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2500,00 грн. Згідно умов договору відповідач зобовязалась здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Крім того, встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Відповідач не виконала зобовязання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 12 вересня 2013 року склала 8477,54 грн. Договором визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту і так як договір не є розірваним чи припиненим, відповідно до п.4.8 кредитного договору, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. В звязку з встановленням обовязку повернення боргу частинами, позивач зазначає про необхідність обчислювати позовну давність про повернення процентів за користування кредитом з моменту настання строку погашення чергового платежу. Так як відсотки є платою за користування чужими коштами, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності, з 12 вересня 2010 року по 12 вересня 2013 року за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 12 вересня 2013 року 21330,10 грн., віднімається розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 12 вересня 2013 року 4453,42 грн., таким чином сума заборгованості по відсоткам за період з 12 вересня 2010 року по 12 вересня 2013 року складає 16876,68 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Згідно пояснень представника позивача, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. В звязку з неналежним виконанням відповідчем зобов'язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З заявою відповідача про застосування позовної давності за всіма вимогами банку не погоджується, так як у разі застосування позовної давності будуть порушені положення ст.1054 ЦК України щодо права банку на отримання процентів та комісії за весь час користування кредитом, та нарахування яких припиняється з дня повернення позики.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 під час розгляду справи позов не визнали, заперечували проти його задоволення з підстав невідповідності дійсності обставин, викладених позивачем у позовній заяві, а також не погоджуючись з наданим розрахунком заборгованості. Крім того, сторона відповідача вказує на пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду, зазначаючи, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці, і що останній платіж здійснено 04 лютого 2010 року, дія картки закінчилась 30 квітня 2010 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у вересні 2013 року. Зазначаючи про невірно визначений розмір боргу, відповідачем зазначалось, що виходячи з наданої банком виписки по картковому рахунку 11654 за період з 14 травня 2007 року по останній день дії картки 01 травня 2010 року, нею було отримано 17528,00 грн., погашено 14218,45 грн., тобто залишок боргу складає 3309,55 грн., відносно якого сплинув строк позовної давності, а не 8477,54 грн., як зазначив позивач у своїй позовній заяві. З наведених підстав просили в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити у повному обсязі у звязку зі сплином позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За змістом частини 1 статті 626, статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж в погашення кредиту ОСОБА_2 здійснено 4 лютого 2010 року (а.с.4-6). Заборгованість за кредитним договором (тілом кредиту) № б/н від 11 квітня 2007 року станом на 12 вересня 2013 року визначена позивачем у розмірі 8477,54 грн., з врахуванням якої розраховано суму заборгованості по відсоткам за вказаний період, яка складає 16876,68 грн. (а.с.97).

Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві, який може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині 3 статті 267 ЦК України зазначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Кінцевий термін повернення кредиту, наданого ОСОБА_2, відповідав строку дії картки, дійсної до квітня 2010 року, останній платіж у погашення заборгованості відповідач здійснила 4 лютого 2010 року. З позовом про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 17 вересня 2013 року.

29 серпня 2016 року, після скасування заочного рішення від 2 грудня 2013 року, відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.67).

26 вересня 2016 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, згідно якої просить стягнути заборгованість за відсотками за кредитним договором за період з 12 вересня 2010 року по 12 вересня 2010 року.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням , проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, позивач не пропустив строк позовної давності щодо стягнення процентів за кредитом, право на які виникло у нього за три роки до моменту звернення до суду.

Відповідно до розрахунку позивача розмір у межах строку позовної давності відсотків за кредитом за період з 12 вересня 2010 року по 12 вересня 2013 року становить 16876,68 грн.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобовязань відповідачем ОСОБА_2 за кредитним договором від 11 квітня 2007 року, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 310,32 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по відсоткам за кредитним договором № б/н від 11 квітня 2007 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 12 вересня 2010 року по 12 вересня 2013 року у розмірі 16876,68 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 310,32 грн., а всього в сумі 17187 (сімнадцять тисяч сто вісімдесят сім) грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4