Справа № 161/7203/16-ц
Провадження № 2/161/2880/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань - Стецюка Р.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивча - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, --

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту. Позов мотивував тим, що 26.11.2015 року його матір ОСОБА_6 посвідчила заповіт, в якому все належне їй майно заповіла відповідачу. Вважає заповіт таким, що не відповідає вимогам законодавства. Оскільки в порушення законодавства, що регулює нотаріальну діяльність, заповіт, хоча був посвідчений Другою Луцькою державною нотаріальною конторою, був зареєстрований в спадковому реєстрі Першою Луцькою державною нотаріальною конторою. Попередньо ОСОБА_6 було складено інший заповіт на користь усіх внуків, намірів змінити чи скасувати його на користь лише однієї дочки заповідач не висловлювала. Крім того, вказує на те, що на час посвідчення заповіту заповідач перебувала в такому стані, що перешкоджав їй розуміти значення своїх дій та керувати ними. А тому, просив визнати заповіт недійсним.

В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що заповідач ОСОБА_6 на час складання оспорюваного заповіту була психічно здорова, останній рік перед смертю ніде не лікувалася, ходила і їздила громадським транспортом сама, ініціатива змінити заповіт була її особиста, особисто була у нотаріуса при складанні заповіту. При реєстрації заповіту нотаріус допустив технічну помилку. Нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори виконувала обов'язки нотаріуса Другої Луцької державної нотаріальної контори і помилилася при реєстрації заповіту. Пізніше були внесені зміни в реєстр. Така помилка нотаріуса не є підставою для визнання недійсним заповіту. Просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що 26.11.2015 року о 10 год. 15 хв. ОСОБА_6 на випадок смерті було складено заповіт, посвідчений в.о. державного нотаріуса Другої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В., зареєстрований в реєстрі за №4-192, відповідно до якого все своє майно заповідач заповіла доньці ОСОБА_4 (а.с.47).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.38).

Позивач ОСОБА_2 є сином, а відповідач ОСОБА_4 - донькою померлої ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 ст. 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала свої дії та (або ) не могла керувати ними, може бути визнано недійсним за позовом цієї особи, а у разі смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Оспорюючи заповіт сторона позивача покликається, в тому числі і на те, що внаслідок хворобливого стану заповідач перебувала в такому стані, що перешкоджав їй розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Однак, такі твердження сторони позивача не відповідають встановленим обставинам справи.

Жодних доказів того, що заповідач ОСОБА_6 перед смертю хворіла на захворювання, яке б впливало на психічний стан її здоров'я позивачем не надано, і такі обставини не встановлені в ході судового розгляду.

З пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 (двоюрідна сестра сторін) вбачається, що вона проживала постійно в одному будинку з заповідачем, часто бачились, жодних ознак психічного нездоров'я заповідач не виявляла. Крім того, свідок бачила заповідача в день складання заповіту 26.11.2015 року, коли та поверталася з церкви, розмовляла з нею.

Враховуючи зовнішні обставини складання заповіту, як то перебування заповідача в ясній свідомості протягом усього періоду до складання заповіту, відсутність жодних даних про можливу тимчасову недієздатність, а також те, що заповіт був складений на користь доньки (близької людини), суд приходить до висновку про надуманість підстав щодо не усвідомлення заповідачем своїх дій під час складення заповіту, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Разом з тим, судом встановлено, що при реєстрації оспорюваного позивачем заповіту в.о. державного нотаріуса Другої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В. було допущено помилку і зазначено в реєстрі, що місцем посвідчення заповіту є Перша Луцька державна нотаріальна контора, хоча заповіт було посвідчено в Другій Луцькій державній нотаріальній конторі (а.с.48). Однак, на думку суду, така помилка нотаріуса не є підставою для визнання недійсним заповіту. Крім того, на виправлення помилки нотаріусом були внесені відповідні зміни до Спадкового реєстру (а.с.63).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стороною позивача не надано жодного належного доказу про те, що волевиявлення заповідача не відповідало її внутрішній волі, що вона саме на час укладання заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, правових підстав визнання заповіту недійсним, пов'язаних з порушенням умов дійсності правочину, передбачених ч.1 ст.215, ч. 3 ст.203, ч.1 ст.225 ЦК України судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 15, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 4, 10, 11, 203, 209, 215, 216, 1233-1236, 1248, 1257 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій