АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль БМВ 330 D, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги позивача полягають у стягненні солідарно з відповідачів на свою користь 244 795 грн. 21 коп. матеріальної шкоди, 120 000, 00 грн. моральної шкоди, а всього 364 795 грн. 21 коп. та судові витрати.

Крім того, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд постановити ухвалу про накладення арешту на автомобіль БМВ 330 D, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, посилаючись, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначав, що ціна позову є достатньо високою, оскільки розмір завданої позивачу шкоди є великим. Позивач не може бути впевнений, що відповідачі мають в своєму розпорядженні таку суму і чи можуть вони віддати її добровільно або в примусовому порядку.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того що позивачем не доведені обставини та конкретні причини, з посиланням на докази, які призведуть до неможливості виконання рішення у даній справі у разі його задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», яким передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль БМВ 330 D, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_3

Частиною 2 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З аналізу положень статті випливає, що відомості про те, яка вартість майна на яке накладається арешт, та чи належать об'єкти нерухомого майна на праві власності відповідачу є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, у порушення вимог ст. ст. 151, 152 ЦПК України, позивачем у заяві не зазначено вартості транспортного засобу, на який останній просить накласти арешт, не вказано, чи є зазначена вартість співмірною із розміром завданої шкоди; не надано будь-яких доказів на визначення співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: