У х в а л а

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дем'яносоваМ.В.,

ЛеванчукаА.О.,

СитнікО.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Липинської сільської ради, публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», третя особа - Опіки і піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області про встановлення факту проживання малолітніх дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з дня її народження вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 При видачі паспорта Луцьким РВ УМВС України у Волинській області 21 квітня 2000 року вказано лише населений пункт: с. Липини, без зазначення вулиці та номеру будинку.

У 1999 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 і вони стали самостійно проживати у будинку її матері за вказаною адресою, що підтверджується будівельним паспортом та технічно-робочим проектом по газифікації житлового будинку, виданого на попереднього власника ОСОБА_6

В шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, які від народження постійно проживали разом з ними у новозбудованому будинку за адресою: АДРЕСА_1, однак не були зареєстровані, що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання Державної міграційної служби Луцького району від 16 липня 2014 року. Письмовими доказами, що діти проживали та користувалися житловим будинком за вказаною адресою є: довідка загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня с. Липні від 04 лютого 2014 року, довідка Липинської АЗПСМ № 4 від 04 лютого 2014 року, довідка АЗПСМ № 5 від 04 лютого 2014 року та медичні картки дітей.

При розгляді заяви нового власника домоволодіння ОСОБА_10, при наданні дозволу на будівництво на існуючій земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в рішенні Липинської сільської ради від 22 червня 1993 року було зазначено вул. Першотравневу, а при оформленні права власності на збудований будинок у Волинському БТІ було зазначено адресу: АДРЕСА_1

Позивач вважає, що при передачі вказаного будинку в іпотеку ПАТ «Кредитпромбанк» договір від 05 лютого 2008 року № 09.01/002/101/08, були порушені права малолітніх дітей, які проживали та користувалися даним будинком. За рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, на вказаний будинок. Виконання даного рішення суду залишить малолітніх дітей без житла.

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просила встановити факт місця проживання (користування) в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 батьків та їх малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, однією сім'єю з дня народження дітей та на 05 лютого 2008 року - день укладення іпотечного договору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що існують судові рішення, які набрали законної чинності, в яких установлено, що на день укладання іпотечного договору діти не проживали в спірному будинку. Крім цього у іпотечному договорі від 05 лютого 2008 року, укладеному між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4, підписаному позивачем зазначено, що ОСОБА_4 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1

Установлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2013 року позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення без надання іншого жилого приміщення задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором від 05.02.2008 року № 09.01/002/08-НВклн у сумі 1 948 867 грн 44 коп. за період з 05 лютого 2008 року по 19 жовтня 2011 року звернуто стягнення на нерухоме майно: земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,19 га кадастровий номер НОМЕР_1, житловий будинок загальною площею 290,7 кв. м та всі допоміжні господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1, шляхом примусової реалізації. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «Кредитпромбанк» про визнання недійсним іпотечного договору від 05 лютого 2008 року відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22 липня 2013 року вказане рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2013 року залишено без змін.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Кредитпромбанк», Липинської сільської ради Луцького району Волинської області, третя особа - орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання недійсним договору іпотеки, відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2014 року зазначене рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2014 року залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що на момент укладення іпотечного договору право користування предметом іпотеки не належало неповнолітнім ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що виключало необхідність отримання згоди органу опіки та піклування на укладення іпотечного договору. ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми на момент укладання договору іпотеки була зареєстрована АДРЕСА_1, батько дітей - ОСОБА_4, був зареєстрований АДРЕСА_2.

Згідно ч. з ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

О.М. Ситнік