Справа № 297/2226/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Адамчо К.С., з участю представника позивачки за довіреністю ОСОБА_1, представника відповідача за довіреністю ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Берегівської міської ради про визнання нечинним рішення Берегівської міської ради №150 від 04 березня 2016 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_1, звернулася в суд із позовом до Берегівської міської ради про визнання нечинним рішення Берегівської міської ради №150 від 04 березня 2016 року зазначивши, що 05.06.2015 року ОСОБА_3 звернулась до Берегівської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність, яка розташована за адресою м. Берегове, вул. Шевченка, біля будинку №54, для індивідуального садівництва. 18.09.2015 року заяву ОСОБА_3 було задоволено та прийнято рішення №2551, який вказаний дозвіл був наданий. В процесі виготовлення технічної документації із землеустрою по вказаній земельній ділянці виникла необхідність в уточненні площі ділянки, та 01.12.2015 року ОСОБА_3 звернулась до Берегівської міської ради із заявою про внесення змін до рішення №2551 від 18.09.2015 року в аспекті зміни цифр у площі ділянки 0,0725 на 0,0900. Берегівська міська рада розглянула заяву ОСОБА_3, однак незважаючи на зміст заяви в порушення вимог закону прийняла інше рішення від 04.03.2016 року №150, яким визнала таким, що втратило чинність рішення №2551 від 18.09.2015 року.

18.06.2016 року після направлення запиту до Берегівської міської ради ОСОБА_3 отримала відповідь Берегівської міської ради з додатками, в якому було наявне рішення від 04.03.2016 року №150, яким визнано таким, що втратило чинність рішення №2551 від 18.09.2015 року. Вказане рішення позивачка вважає неправильним, незаконним, таким, що порушує її конституційні права, а також суперечить нормам чинного законодавства, у звязку з чим, просила визнати нечинним повністю з моменту винесення рішення Берегівської міської ради №150 від 04 березня 2016 року.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, нею була подана заява про розгляд справи без її участі (а.с. 87).

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що 05.06.2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до Берегівської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність за адресою м. Берегове, вул. Шевченка, для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,0725 га та 18.09.2015 року заяву ОСОБА_3 було задоволено і прийнято рішення №2551, який вказаний дозвіл був наданий. 01.12.2015 року ОСОБА_3 звернулась до Берегівської міської ради із іншою заявою про внесення змін до рішення №2551 від 18.09.2015 року в аспекті зміни цифр у площі ділянки 0,0725 на 0,0900. По розгляду заяви ОСОБА_3 04.03.2016 року Берегівська міська рада прийняла рішення №150, яким визнала таким, що втратило чинність рішення №2551 від 18.09.2015 року. 18.06.2016 року ОСОБА_3 отримала відповідь від Берегівської міської ради з додатками, в якому було наявне рішення від 04.03.2016 року №150. Із вказаного листа вбачається, що при розгляді заяви ОСОБА_3 від 01.12.2015 року посадовими особами міської ради виявлено, що вона вже не є власником майна по вул. Шевченко, 54, в м. Берегове, на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2015 року, а тому Берегівська міська рада 04.03.2016 року прийняла рішення №150, яким визнала таким, що втратило чинність рішення №2551 від 18.09.2015 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул. Шевченка, 54, в м. Берегове».

При цьому, представник ОСОБА_1 зазначив, що відповідач при розгляді заяви ОСОБА_3 від 01.12.2015 року не врахував те, що земельна ділянка площею 0,0816 га, яка дійсно була відчужена позивачкою ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2015 року та розташована за адресою м. Берегове, вул. Шевченка, №54, не є тою земельною ділянкою, на яку вона просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність, для індивідуального садівництва. Крім того, земельна ділянка площею 0,0816 га, яку позивачка відчужила разом із житловим будинком була надана їй для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а земельну ділянку, орієнтовною площею 0,0725 га вона просила для індивідуального садівництва, і саме щодо цієї ділянки вона просила внести зміни в розміри площі. Рішення Берегівської міської ради від 04.03.2016 року №150 прийнято всупереч правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 04.11.2015 року у справі №21-1457а15, а також Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009, згідно якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Враховуючи, що згода ОСОБА_3 на скасування рішення №2551 від 18.09.2015 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул. Шевченка, 54, в м. Берегове» не була отримана, та вона просила внести зміни в дане рішення, в аспекті зміни цифр, що стосується іншої земельної ділянки з іншим цільовим призначенням, аніж вона відчужила, тому представник просив визнати нечинним повністю з моменту винесення рішення Берегівської міської ради №150 від 04 березня 2016 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що на засіданні Берегівської міської ради була розглянута заява ОСОБА_3 від 01.12.2015 року про внесення змін до рішення міської ради «Про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул. Шевченка, 54, в м. Берегове», та працівники міської ради помітили, що ОСОБА_3 вже не є власником земельної ділянки, на яку вона просила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, а згодом внести зміни. У звязку з цим Берегівська міська рада рішенням №150 від 04.03.2016 року визнала таким, що втратило чинність рішення №2551 від 18.09.2015 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул. Шевченка, 54, в м. Берегове». При цьому, представник зазначив, у ОСОБА_3 не уточнялася інформації про те на яку земельну ділянку вона просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою та згоди на прийняття рішення №150 вона дійсно не надавала. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

05 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до міського голови м. Берегове із заявою, в якій просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі їй у власність, яка розташована за адресою м. Берегове, вул. Шевченка, для ведення садівництва площею 0,0725 га (а.с. 9).

Рішенням №2551 від 18.09.2015 року Берегівської міської ради був наданий дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул. Шевченка, 54, в м. Берегове, орієнтовною площею 0,0725 га для ведення індивідуального садівництва (а.с. 6).

01 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до міського голови м. Берегове із заявою, в якій просила внести зміни до рішення №2551 від 18.09.2015 року, а саме цифри 0,0725 просила замінити на 0,0900 га (а.с. 8).

Рішенням №150 від 04.03.2016 року Берегівської міської ради було визнано таким, що втратило чинність рішення «Про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул. Шевченка, 54, в м. Берегове» від 18.09.2015 року №2551 (а.с. 7).

13.06.2016 року ОСОБА_3 було повідомлено про те, що при розгляді її заяви посадовими особами міської ради виявлено, що вона вже не є власником майна по вул. Шевченко, 54, в м. Берегове, на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2015 року. У звязку з цим Берегівською міською радою було прийнято рішення від 04.03.2016 року №150, яким скасовано рішення №2551 від 18.09.2015 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул. Шевченка, 54, в м. Берегове, оскільки нею проданий житловий будинок за цією адресою та втрачено право приватизації цієї земельної ділянки (а.с. 10).

Стаття 16 ч.1, ч. 2 п. 10 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Коснтитуційний Суд України в своєму рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 у справі №1-9/2009 зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 дійсно була власником земельної ділянки площею 0,0816 га, яка була надана їй для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою м. Берегове, вул. Шевченка, 54, та житлового будинку, який розташований на цій земельній ділянці (а.с. 11,12-62).

Вказана земельна ділянка та житловий будинок на ній були відчужені позивачкою 12.06.2015 року на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 74-75).

При цьому, із заяв поданих позивачкою до Берегівської міської ради, ситуаційного плану земельної ділянки, а також кадастрового плану вбачається, що ОСОБА_3 просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою на іншу земельну ділянку, яка також розташована по вул. Шевченка в м. Берегове, площею 0,0725 га для ведення садівництва, та рішенням Берегівської міської ради від 18.09.2015 року №2551 був наданий такий дозвіл.

Однак, при розгляді заяви позивачки від 01.12.2015 року про внесення змін до вказаного рішення щодо площі земельної ділянки, Берегівська міська рада незаконно в порушення Рішення Коснтитуційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 скасувала своє попереднє рішення без згоди землекористувача ОСОБА_3.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення №150 від 04.03.2016 року Берегівської міської ради було прийнято з порушенням норм Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є такими, що порушує права позивачки ОСОБА_3, у звязку з чим вказане рішення слід визнати незаконними.

Щодо вимоги ОСОБА_3 в частині визнання нечинним повністю з моменту винесення рішення Берегівської міської ради №150 від 04.03.2016 року суд зазначає, що ані Законами України, ані іншими нормативно-правовими актами не передбачається визнання нечинним актів органів місцевого самоврядування з моменту їх винесення, позаяк особа дізнавшись про порушення її прав вправі звернутися до суду в межах певного строку, передбаченого законом, з метою їх захисту та в судовому порядку шляхом прийняття відповідного рішення ці права можуть бути захищені. Одним із захистом таких прав є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У звязку з наведеним вимога позивачки в частині визнання нечинним з моменту винесення рішення Берегівської міської ради №150 від 04.03.2016 року не підлягаю задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 59, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Рішенням Коснтитуційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 у справі №1-9/2009,

рішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Берегівської міської ради №150 від 04.03.2016 року «Про визнання таким, що втратило чинність рішення 45 сесії 6 скликання Берегівської міської ради «Про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул. Шевченко, 54, у м. Берегове» від 18.09.2015 року №2551.

В задоволенні позову ОСОБА_3 в частині визнання нечинним з моменту винесення рішення Берегівської міської ради №150 від 04.03.2016 року відмовити.

Стягнути з Берегівської міської ради в користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 551 (пятсот пятдесят одної) гривні 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_4.