Провадження № 2/522/2558/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2, служби у справах дітей Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1, служби у справах дітей Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, посилаючись на те, що 17 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Банк надав їй кредит в сумі 40 000, 00 дол. США на споживчі потреби, а ОСОБА_1 зобовязалась повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 17 травня 2017 року або достроково зі сплатою 13, 5 % річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором відповідно до іпотечного договору № б/н від 17 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та Банком, АКІБ «УкрСиббанк» було прийнято в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Однак, у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором, у неї утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 30 липня 2015 року складає 2 158 491, 60 грн., з яких: 815 017, 13 грн. сума заборгованості за кредитом; 949 990, 32 грн. сума заборгованості за відсотками; 369 082, 45 грн. пеня; 12 382, 98 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту; 12 018, 72 грн. сума простроченої заборгованості по процентах.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, ПАТ «Дельта Банк» просить суд стягнути вищевказану заборгованість за кредитним договором № 0 від 17 травня 2007 року за рахунок предмета іпотеки, а також визнати за Банком право власності на вищевказаний предмет іпотеки.

Представник ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. На останнє судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк». На останнє судове засідання не зявилась, відповідач та третя особа про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за місцем їх реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомляли.

Представник служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Банк надав їй кредит в сумі 40 000, 00 дол. США на споживчі потреби, а ОСОБА_1 зобовязалась повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 17 травня 2017 року або достроково зі сплатою 13, 5 % річних за користування кредитом.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору ОСОБА_1 зобовязалась використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені договором терміни.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір № б/н від 17 травня 2007 року, згідно з якими АКІБ «УкрСиббанк» прийнято в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Також судом встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором № 0 від 17 травня 2007 року, надавши ОСОБА_1 суму кредиту у визначеному договором розмірі.

В свою чергу ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором не виконувала неналежним чином, внаслідок чого у неї утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 30 липня 2015 року складає 2 158 491, 60 грн., з яких: 815 017, 13 грн. сума заборгованості за кредитом; 949 990, 32 грн. сума заборгованості за відсотками; 369 082, 45 грн. пеня; 12 382, 98 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту; 12 018, 72 грн. сума простроченої заборгованості по процентах, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 0 від 17 травня 2007 року, що підтверджується актом прийому-передачі документації.

Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому згідно ст. 1048 ЦК України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.1 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем, в тому числі, у випадку порушення іпотекодавцями будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечене іпотекою за цим договором.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, або за договором між іпетекодавцями та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Згідно з п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Вищевказане підтверджується також висновком ВСУ від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Тому, суд при винесенні рішенні не керується положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Судом також встановлено, що Банк направляв відповідачу лист-вимогу від 27 серпня 2015 року за №31.4-08/9876/15 про усунення порушень кредитного договору та попередив ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення даних порушень. Однак, відповідач вимоги Банку не виконав.

Таким чином, позовні вимоги Банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, є обґрунтованими.

Станом 17 травня 2007 року, тобто на дату укладення іпотечного договору, неповнолітніх дітей у вищевказаній квартирі зареєстровано не було, про що свідчить також відповідна заява ОСОБА_1 від 17 травня 2007 року, написана нею власноручно.

В той же час, згідно п. 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Тому, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмети іпотеки саме шляхом визнання за Банком права власності на вказане майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 9, 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ч. 6 ст. 3, 12, 33 ЗУ «Про іпотеку», ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 651, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2, служби у справах дітей Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 17 травня 2007 року, яка станом на 30 липня 2015 року складає 2 158 491 (два мільйони сто пятдесят вісім тисяч чотириста девяносто одна) грн. 60 коп., з яких: 815 017 (вісімсот п'ятнадцять тисяч сімнадцять) грн. 13 коп. сума заборгованості за кредитом; 949 990 (девятсот сорок девять тисяч девятсот девяносто) 32 грн. сума заборгованості за відсотками; 369 082 (триста шістдесят девять тисяч вісімдесят дві) грн. 45 коп. пеня; 12 382 (дванадцять тисяч триста вісімдесят дві) грн. 98 коп. сума простроченої заборгованості по кредиту; 12 018 (дванадцять тисяч вісімнадцять) грн. 72 коп. сума простроченої заборгованості по процентах, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34, 5 кв. м., житловою площею 18, 1 кв. м., що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволені решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Свячена Ю.Б.