Справа № 463/3075/16-ц
Провадження № 4-с/463/54/16
У Х В А Л А

04 липня 2016 року суддя Личаківського районного суду м.Львова Грицко Р.Р., вивчивши матеріали скарги представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и в :

скаржник через свого представника звернувся до суду із скаргою на незаконні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області щодо невиконання рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2014 року у справі «Хайнацький та інші проти України», яким зокрема зобовязано державу - відповідача виконати протягом трьох місяців рішення національних судів.

Вивчивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що таку слід повернути скаржнику для подачі до належного суду.

Відповідно до частини другої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (статті 383, 384 ЦПК, частина четверта статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина п'ята статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім цього, як вказав Верховний Суд України у своєму правовому висновку щодо застосування норм права, за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, висловленому у постанові від 13.01.2016 року у справі за № 6-2850цс15, який у відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, прийнятого 18 березня 2004 року, розгляд таких скарг здійснюється за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

У разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України 1963 року, а також у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця особами, які не є учасниками виконавчого провадження така скарга підлягає розгляду відповідно до ст.181 КАС України (шляхом подання відповідного адміністративного позову).

Як вбачається із матеріалів скарги, скаржником оскаржуються дії державного виконавця, неправомірність яких полягає у невиконанні одночасно декількох рішень національних судів України та рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2014 року у справі «Хайнацький та інші проти України» в частині, що стосується його.

Однак, як вбачається із змісту самого рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2014 року у справі «Хайнацький та інші проти України», долученого до матеріалів скарги, ЄСПЛ було зобовязано державу - відповідача ОСОБА_3 виконати протягом трьох місяців рішення національних судів стосовно присудження на користь ОСОБА_1 пенсійних виплат, які постановлялися Франківським районним судом м.Львова 06.06.2005 року та 26.08.2005 року.

За таких обставин, оскільки оскаржувані скаржником дії державного виконавця лежать у площині невиконання чи неналежного виконання службовою особою судових рішень постановлених іншим судом та до моменту введення в дію чинного ЦПК України з 01.09.2005 року, а також неправомірного зволікання щодо виконання рішення ЄСПЛ, тому суд приходить до висновку що такі повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства визначених КАС України, зокрема його статтею 181, і не можуть бути предметом розгляду Личаківським районним судом м.Львова в порядку визначеному статтями 383-389 ЦПК України.

Одночасно враховуючи ті обставини, що Розділом VII ЦПК України не врегульовано питань, повязаних з вирішенням можливості прийняття до провадження суду скарг, що не підлягають розгляду в порядку визначеному цим Розділом, вважаю, що у відповідності до положень п.8 ст.8 ЦПК України за аналогією закону, слід застосувати до спірних правовідносин правові норми п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України та відмовити у відкритті провадження за скаргою, як такою, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.8, 122, 210, 383, 384 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

відмовити у відкритті провадження за скаргою представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Грицко Р.Р.