АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 488/1512/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8678/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
7 липня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про визнання недійсним договору про відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що у квітні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору та відшкодування збитків, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 26 червня 2014 року між сторонами було укладено договір № 228035, відповідно до якого ОСОБА_3 мала отримати кошти у сумі 30000 грн. Позивач сплатила перший внесок у розмірі 1950 грн.

Зазначила, що її запевнили, що протягом трьох-п`яти днів вона отримає на рахунок кошти у розмірі 30000 грн., проте до вказаної дати гроші не отримала, а в телефонному режимі їй було запропоновано відповідачем сплатити черговий місячний платіж, як це передбачено договором. Позивач зробила чотири щомісячних платежів на суму 3932 грн., проте відповідачем не було надано позику до вказаної дати.

В подальшому їй стало відомо, що вона стала учасником програми діяльності «Альянс-Україна» і зможе отримати не гроші в сумі 30000 грн. в якості позики, а лише товар, про який не говорила, оскільки хотіла отримати гроші не пізніше вказаної дати, крім того, якби вона отримала позику, то мала платити не 7% як вказано в договорі, а фактично 17%. А тому вважає, що її було введено в оману, таким чином з її боку присутня помилка щодо природи правочину при укладенні оспорюваного договору.

У зв'язку із викладеним, просила суд визнати недійсним договір № 228035 від 26 червня 2014 року та додатки до нього, укладений між нею та ТОВ «Гранфінресурс», стягнути завдані матеріальні збитки у вигляді сплачених відповідачу винагороди за фактично не виконану роботу в сумі 5882 грн. та витрати на юридичні послуги 3000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 червня 2014 року між ТОВ «Гранфінресурс» (адміністратор) та ОСОБА_3 (учасник) укладено Договір № 228035, відповідно до якого, адміністратор, за згодою учасника, зобов`язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на отримання учасником грошової суми, зазначеної у Додатку № 1 до даного договору, на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», у порядку та строки, що містить Додаток № 2, який є невід`ємною частиною даного договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити Захід по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму, заявлену для отримання на умовах діяльності Програми; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Пунктом 1.3 даного договору передбачено, що учасник доручив адміністратору використовувати суми чистих внесків для формування Фонду Реєстру та його розподілу, а також надавати заявлені грошові суми. Відповідно до п. 2.2 договору, учасник має право: до отримання дозволу сплачувати мінімальний платіж, що складається з половини суми чистого внеску та повної суми адміністративних витрат, при цьому учаснику враховується загальний платіж тільки після того, як буде сплачена заборгованість половини чистого внеску, яка виникла у випадку оплати мінімального платежу замість загального; передавати права та обов`язки по даному договору третій особі на умовах, передбачених у Додатку № 2 до договору; отримувати будь-яку необхідну інформацію стосовно ходу виконання даного договору в порядку, передбаченому у Додатку № 2 до договору; достроково сплачувати загальні платежі на умовах, передбачених у Додатку № 2 до даного договору; отримувати заявлену грошову суму, на умовах діяльності Програми в порядку, передбаченому у Додатку № 2 до цього договору.

Також судом встановлено, що позивач здійснювала платежі на виконання умов договору на суму 833,33 грн., 150, 00 грн., 150,00 грн., 150,00 грн., 833,33 грн., 833,00 грн., та 1950 грн. - одноразового комісійного внесу, проте договором та додатками до нього, передбачено, що розмір заявленої грошової суми становить 30000 грн., які учасник повинен сплатити відповідно до графіку платежів. Відповідно до Додатку № 2 до договору, учасники, що не виконують своїх зобов'язань, передбачених договором та відповідними додатками до нього, не допускаються до участі у заході.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 228035 від 26 червня 2014 року, розмір заявленої грошової суми становить 30000 грн.; призначення грошової суми, заявленої на умовах діяльності програми «Альянс Україна» - ремонт; кількість платежів - 36; адміністративні витрати - 6% річних; одноразовий комісійний внесок - 1950,00 грн.; адміністративний платіж - 1950,00 грн.; адміністративні витрати - 150,00 грн.; чистий внесок - 833,33 грн.; загальний платіж - 983,33 грн.; 566,67 грн. - мінімальний платіж.

Згідно п. 2.1 договору, у відповідності до положень даного договору та Додатків до нього учасник зобов`язується: сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами даного договору та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає заявлені для отримання грошові суми, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності Програми; суворо дотримуватися усіх умов договору та додатків до нього; після отримання дозволу підписати додаток № 3 до договору з метою визначення та виконання своїх платіжних зобов`язань; укласти договір застави (іпотеки) майна та/або договір поруки з одним або декількома поручителями; укласти договір страхування об`єкта застави (іпотеки) із страховою компанією.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору № 228035 від 26 червня 2014 року, програма «Альянс Україна» - це програма, що базується на створенні реєстрів учасників, метою яких є отримання грошових сум, у порядку та на умовах, передбачених даним договором та додатком до нього.

Пунктом 2.2.5 договору визначено, що учасник має право отримувати заявлену грошову суму, на умовах діяльності Програми в порядку, передбаченому у Додатку № 2 до цього договору.

Учасник зобов`язується щомісяця оплачувати загальний або мінімальний платіж на зазначений адміністратором поточний рахунок. Зобов`язання по сплаті загальних та мінімальних платежів виникає у учасника з наступного місяця, який іде за тим, у якому був укладений договір (п. 3.1 Додатку № 2 до Договору № 228035 від 26 червня 2014 року).

Згідно п. 5.1 Додатку № 2 до Договору № 228035 від 26 червня 2014 року, адміністратор надає відповідну заявлену грошову суму учаснику, який отримав дозвіл, протягом 3 банківських днів після того, як учасником будуть виконані вимоги цієї статті. Для отримання заявленої грошової суми учасник зобов`язується: сплатити адміністративний платіж, передбачений п. 2.1.1 п. 2.1 ст. 2 Договору, в строк не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу. Сплачений учасником адміністративний платіж не повертається. У випадку не виконання цього платіжного зобов`язання в передбачений строк, дозвіл анулюється і учасник позбавляється права на участь у наступному найближчому заході; підписати Додаток № 3 до Договору; повідомити адміністратору банківські реквізити свого особового поточного рахунку; укласти на умовах визначених адміністратором договір застави (іпотеки) ліквідного майна та/або договір поруки з одним або декількома поручителями відповідно до п. 2.1.5 ст. 2 Договору; надати для оформлення зазначених вище договорів усі необхідні документи, які передбачені чинним законодавством України; сплачувати всі передбачені чинним законодавством України податки та збори, а також нести інші витрати, пов`язані з оформленням зазначених вище договорів (п. 5.2 Додатку № 2 до Договору).

Згідно із п. 4.2. Додатку № 2 до Договору, учасники, що не виконують своїх зобов'язань, передбачених договором та відповідними додатками до нього, не допускаються до участі у заході.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

За положенням п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності пірамідальної схеми за відсутності необхідних ознак.

Однак, погодитись з такими висновками суду повною мірою не можна.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У цьому визначенні мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги, а «мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів» стосується лише залучення фінансових активів від інших осіб.

Як вбачається зі змісту договору №228035 та умов програми «Альянс Україна» (додаток №2 до договору), послуга, яку за умовами даного договору передбачено надати ОСОБА_3 за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (ст. 4 ч.1 п.11-1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури.

Така діяльність, підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012 № 1676), згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Відтак, колегія суддів вважає, що для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору № 228035, необхідно мати ліцензію.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Гранфінресурс» ліцензія на здійснення фінансових послуг не надавалась.

Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що договір № 228035 від 26.06.2014 року є недійсним, оскільки вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

Така позиція узгоджується і з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові № 2531цс15 від 6 квітня 2016 року.

Відповідно до ст. 627 ч.2 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, при укладанні договору № 228035 від 26.06.2014 року не повідомив ОСОБА_3 про відсутність у ТОВ «Гранфінресурс» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, чим позивачка була позбавлена можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «Альянс Україна», отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми.

За таких умов, така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (ст. 19 ч.2 п.4, 5 та другий абзац ч.2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до положень ч. 1, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору №228035 від 26 червня 2014 року, у зв'язку із здійсненням відповідачем нечесної підприємницької практики.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За таких умов, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 5882 грн., сплачених позивачкою на виконання недійсного правочину.

Разом з цим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що така допомога їй надавалась та нею оплачувалась.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про визнання недійсним договору про відшкодування збитків задовольнити частково.

Визнати недійсним договір № 228035 від 26 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 5882 грн., які сплачені за договором № 228035 від 26 червня 2014 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді