Справа № 346/5139/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2202/2016
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника, представника апелянта ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_4 до Колективного підприємства «Казка», ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Лаванда», про припинення права на частку в майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в інтересах ОСОБА_5 з позовом до Колективного підприємства «Казка», ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Лаванда», про припинення права на частку в майні. Позов мотивувала тим, що ОСОБА_5 є співвласником 31/100 частини нежитлового приміщення (підвального приміщення) №24 по вул. Чорновола в м. Коломиї на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 квітня 2010 року по справі №2-5 2010р., та 31/100 частини нежитлового приміщення (підвальне приміщення) №24 по вул. Чорновола в м. Коломиї на підставі договору дарування від 31 липня 2013 року, а ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є співвласниками нежитлового приміщення (підвального приміщення) №24 по вул. Чорновола в м. Коломиї VII-Г площею 2,5 кв.м., частка яких становить 2/100, на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 квітня 2010 року по справі №2-5 2010р. Крім позивача, співвласниками даного нежитлового приміщення (підвального приміщення) є ОСОБА_8 підприємство «Казка», площею 12,6 кв.м., частка якого становить 9/100 частин, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Лаванда», площею 17,7 кв.м. Враховуючи те, що частки відповідачів у нежитловому приміщенні (підвальному приміщенні), яке знаходиться в будинку № 24 по вул. Чорновола в м. Коломиї є незначними, відповідачі не утримували його, не вносили жодних коштів у рахунок його ремонту, вартість часток є незначною, на думку позивача, припинення за рішенням суду прав відповідачів на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів та членам їх сімей.

Просила припинити право спільної часткової власності колективного підприємства «Казка» на 9/100 частин нежитлового приміщення (підвальне приміщення), та ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на 2/100 частин нежитлового приміщення (підвальне приміщення), яке знаходиться по вул. Чорновола, 24 в м. Коломиї. Присудити на користь Колективного підприємства «Казка» грошову компенсацію за належну частку 9/100 та на користь ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 грошову компенсацію за належну частку 2/100 частин даного нежитлового приміщення (підвальне приміщення) у розмірі відповідно до висновку експертизи. Визнати за ОСОБА_5 право власності на 11/100 (9/100+2/100) частин даного нежитлового приміщення (підвальне приміщення). Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати та витрати на проведення оцінки нерухомого майна. У ході розгляду справи позивач, подавши додаткову позовну заяву, просила припинити право спільної часткової власності відповідачів на частину нежитлового приміщення 12,6 та 2,5 кв. м. відповідно, присудити на користь КП «Казка» грошову компенсацію за 12,6 кв. м. у частці в розмірі відповідно до висновку експертизи, на користь ОСОБА_2, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за 2, 5 кв. м. у частці та розмірі відповідно до висновку експертизи. Визнати за позивачем право власності на ці частини нежитлового приміщення.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 вересня 2016 року, позов задоволено частково.

Припинено право спільної часткової власності колективного підприємства «Казка» на 9/100 частин нежитлового приміщення (підвальне приміщення), яке знаходиться в м. Коломия по вул. Чорновола, 24, площею 12,6 кв.м.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на 2/100 частини нежитлового приміщення (підвальне приміщення), яке знаходиться в м. Коломия по вул. Чорновола, 24, площею 2,5 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 грошову компенсацію за належну частку 2/100 нежитлового приміщення (підвальне приміщення) в м. Коломия по вул. Чорновола, 24, площею 2,5 кв.м. в сумі 13 024,0 грн. розміру застави, який внесений на депозитний рахунок суду.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 11/100 (2/100+9/100) частин нежитлового приміщення (підвальне приміщення) в м. Коломия по вул. Чорновола, 24, площею 15,1 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на необґрунтованість та незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянти вказали, що п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України вказано, що припинити частку можливо за її не незначним розміром при умові, що вона не може бути виділена в натурі. В судовому засіданні оголошувалося рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 квітня 2010 року, яким частку відповідачів в спірному підвальному приміщенні виділено в натурі. Отже, п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України не міг бути застосований судом для припинення частки. Апелянти зазначили, що для користування підвальними приміщеннями не потрібно ведення спільного господарства між співвласниками, оскільки така вимога не передбачена ЦК України. Їхнє приміщення в підвалі окреме, яке їм виділено рішенням суду. Будь-яких перешкод для користування позивачем його часткою в розмірі 60/100 немає. Зауважують, що мають у спільній частковій власності будинку однокімнатну квартиру, а тому наявність підвалу для них є дуже важливою обставиною.

Також апелянтами зазначено, що з обох висновків експерта вбачається що була проведена оцінка виділеного в натурі у власність апелянтам приміщення VII-Г площею 2,5 кв.м. у підвалі будинку. Однак апелянти мають тільки спільний із позивачем прохід у підвалі площею 22,4 кв.м. згідно рішення суду, що становить 15/100 частин підвалу.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Оскільки рішення суду оскаржується лише відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то в частині, що стосується прав, обовязків та інтересів Колективного підприємства «Казка», рішення не переглядається.

Вислухавши апелянта ОСОБА_2 та його представника, представника апелянта ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_5 належить на праві приватної спільної часткової власності 31/100 частини нежитлового приміщення (підвального приміщення у багатоквартирному будинку) №24 по вул. Чорновола в м. Коломиї на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 квітня 2010 року по справі №2-5 2010р. (т.1 а.с.9-14), що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №33870041 (т.1. а.с.15), а також на праві приватної спільної часткової власності 31/100 частини нежитлового приміщення (підвальне приміщення) №24 по вул. Чорновола в м. Коломиї на підставі договору дарування від 31 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 1151 (т.1 а.с.6-7), що підтверджується витягом про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №7412878 (т.1 а.с.8).

ОСОБА_2Г, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 квітня 2010 року та в порядку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 ( т. 1 а.с.197, 199) є співвласниками нежитлового приміщення ( цього ж підвального приміщення у багатоквартирному будинку) № 24 по вул. Чорновола в м. Коломиї VII-Г площею 2,5 кв.м., частка яких становить 2/100 (т.1. а.с.9-14) і є власниками квартири № 2, розташованої у цьому багатоквартирному будинку по вул. Чорновола, 24, що не заперечується сторонами по справі і підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.

Також іншими співвласниками нежитлового приміщення (цього ж підвального приміщення) № 24 по вул. Чорновола в м. Коломиї є відповідач ОСОБА_8 підприємство «Казка», площею 12,6 кв.м., частка якого становить 9/100 частин, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Лаванда», площею 17,7 кв.м.

Згідно висновку експертизи від 06 вересня 2016 року ринкова вартість частини підвального приміщення по вул. В.Чорновола, №24 в м. Коломия, площею 2,50 кв.м., що належить ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, в цінах на момент проведення дослідження становить 13 024,0 грн. (т.2 а.с.3-23).

За даними квитанції №N12PX60266 від 21 вересня 2016 року на суму 8 399 грн (т.2.а.с.35) та квитанції №162 від 25 вересня 2015 року на суму 4 625 грн (т.2 а.с.36), позивач внесла на депозит суду суму в розмірі 13 024 (8399+4625) грн за частку в майні, що і відповідає вартості частки майна встановленої експертом.

ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_5 та директор Колективного підприємства «Казка» звернулись до суду із заявами про те, що врегулювали даний спір в добровільному порядку і ОСОБА_8 підприємство «Казка» отримали грошову компенсацію за належну їм частку в підвалі. ОСОБА_4 просила позов в частині присудження грошової компенсації за належну Колективному підприємству «Казка» частку в підвальному приміщенні площею 12,6 кв.м. залишити без розгляду, а директор Колективного підприємства «Казка» просили суд даний позов задовольнити. (т.2 а.с.30,31).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з положень ст. 365 ЦК України, враховуючи, що частки відповідачів у підвальному приміщенні є незначними, відповідачі не утримували його, не вносили жодних коштів на його ремонт, вартість часток є незначною, тому суд прийшов до висновку, що таке припинення прав відповідачів на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів та членам їх сімей. Суд також врахував, що позивач внесла на депозитний рахунок суду суму в розмірі 13 024 грн, при цьому дана сума відповідає вартості частки майна встановленої експертом.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

Так, суд першої інстанції належним чином не дослідив місце розташування спірного нежитлового приміщення, а також ті обставини чи можливе спільне володіння і користування цим приміщенням співласниками.

В силу ч. 1 та 4 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічна норма передбачена ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року N 6-81цс11, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

У судовому засіданні представник позивача, обгрунтовуючи свою позицію тим, що спільне володіння і користування нежитловим приміщенням неможливе, посилається на те, що відповідачі відмовляються нести витрати на необхідний ремонт цього приміщення, а позивач бажає його використати у комерційних цілях, буде належним чином утримувати це приміщення, їй належить значна частка приміщення, тому просить припинити право на частку відповідачів.

Апелянти, заперечуючи проти позиції відповідача, зазначили про необхідність для їх сімї цього приміщення, оскільки їм на праві спільної сумісної власності належить однокімнатна квартира, розташована у цьому будинку і свою частку у підвальному приміщенні вони використовували як кладову для зберігання побутових речей та господарського інвентару і бажають з цією метою її використовувати, а припинення їх права на частку завдасть їм істотної шкоди, не відмовляються від участі у необхідних витратах на утримання цього приміщення. Також вважають, що це приміщення їм вже виділено в натурі відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили, тому право спільної часткової власності припинилося і не підлягають застосуванню положення ст. 365 ЦК України.

З позицією апелянта про те, що обєкт йому виділений в натурі і право спільної часткової власності припинилося колегія суддів не погоджується, оскільки питання виділу часток спільної часткової власності в натурі врегульоване ст. 364 ЦК України, за приписами якої співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Цивільним законодавством та законодавством у сфері державної реєстрації прав передбачено можливість поділу обєкта нерухомого майна або виділу його частини та проведення державної реєстрації прав на такі обєкти. За таких умов, у разі поділу обєкта нерухомості утворюються два або більше самостійних обєктів.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили, що частка підвального приміщення, яка належить апелянтам виділена в натурі і в результаті такого виділу утворений окремий обєкт нерухомого майна.

Отже, право спільної часткової власності на нежитлове приміщення сторін по справі не припинено.

З матеріалів справи справи вбачається, що згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 квітня 2010 року право власності на підвальне приміщення площею, 2,5 кв.м., частка якого становить 2/100, належить відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3. Приміщення XI, площею 15,0 кв. м., частина приміщень X, X-А, площею 2.2 кв. м., частина приміщень VI, VI-А, площею 3,2 кв. м., частина приміщень VII, VII-А, площею 2,0 кв. м., загальною площею 22,4 кв. м., що становить 15/100 частини підвального приміщення залишено у спільному користуванні для всіх співвласників будинку (т.1.а.с.9-14).

Із плану приміщень підвалу будинку №24 по вул. Чорновола в м. Коломиї встановлено, що приміщення VII-Г площею 2,5 кв.м., частка якого становить 2/100 і належить відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, суміжне із приміщеннями, які відповідно до рішення суду залишені у спільному користуванні для всіх співвласників будинку, а саме з приміщеннями VII-А, площею 2,0 кв. м., та VI-А, площею 3,2 кв. м., від яких наявний прохід до приміщення XI, площею 15,0 кв. м., яке також залишено у спільному користуванні, від якого наявний доступ до сходової клітки будинку (а.с. 101-103 т. 2).

Отже, виходячи із місця розташування спірного приміщення, доступу до нього від приміщень, залишених у спільному користуванні співвласників будинку, колегія суддів дійшла висновку, що спільне володіння і користування в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України нежитловим приміщенням, розташованим у підвалі багатоквартирного будинку, можливе.

Є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників і обставина, передбачена п. 4 ст. 365 ЦК України, відповідно до якої право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-68 цс 14 від 02 липня 2014 року, яка є обовязковою для застосування відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Але за умови можливості спільного володіння і користування нежитловим приміщенням припинення права на частку без згоди співвласника бути не може, оскільки це суперечить положенням ст. 41 Конституції України та загальним положенням про право власності.

Посилання позивача на те, що неможливе спільне користування майном через відмову відповідачів приймати участь у витратах на утримання цього приміщення не заслуговують на увагу, оскільки ця обставина не може бути підставою для припинення права на частку у спільному майні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313- 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 29 вересня 2016 року змінити, скасувавши його в частині задоволення позову до ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_4, до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про припинення права на частку в майні відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_13

ОСОБА_14