04.10.2016 Справа № 363/915/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

4 жовтня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Войнаренко Л.Ф.

секретаря Клименко В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.Вишгороді цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в березні 2016 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13 вересня 2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначає, що він в повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, натомість відповідач свої обовязки з повернення кредиту та нарахованих відсотків, комісії та пені не виконала, внаслідок чого у неї перед банком виникла заборгованість, яка станом на 25.02.2016 року складає 20835 грн. 50 коп., яка складається з наступного:

- 3897 грн. 49 коп. заборгованість за кредитом;

- 15469 грн. 65 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 968 грн. 36 коп. штраф (процентна складова).

Просить стягнути з відповідача на їх користь вказану суму заборгованості в розмірі 20835 грн. 50 коп. та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просить слухати справу за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні просила в силу ст.. 256 та 257 ЦК України застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

21 лютого 2009 року ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с 34).

Судом встановлено, що 13 вересня 2008 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У ОСОБА_4 перед банком виникла заборгованість, яка станом на 25.02.2016 року складає 20 835 грн. 50 коп.

Відповідно до п. 3.5 Правил користування платіжною карткою встановлено, що строк погашення по кредиту за платіжними картками без встановленого мінімального обов»язкового платежу в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

Договір між сторонами укладено 13.09.2008 року.

На підставі ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому.

Відповідно ст. 530 ЦК України зазначено: якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 252 ЦК України, передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Вимогами ст..256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачем останній платіж був здійснений 25 березня 2009 року (а.с 5-6).

Суд звертає увагу на те, що у цивільно-процесуальному законодавстві, кожна сторона зобовязана довести у суді свою точку зору, обґрунтувати її, надати всі необхідні докази, якими вона вважає довести свою правоту. Суд вважає, що представник позивача жодних належних та допустимих доказів щодо поважності пропуску строку позовної давності встановленого ст.257 ЦК України не надав суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» без поважної причини пропустив строк позовної давності і відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Керуючись ст.11,60,208,209,213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення суду може бути протягом десяти днів подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя Л.Ф.Войнаренко