АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6392/16 Справа № 195/1310/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тетеревятников А. П. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 09.07.1960 року між її батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, за період якого вони мали дітей: позивачку ОСОБА_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Неодноразово позивач змінювала своє прізвище на «ОСОБА_4» та «ОСОБА_4» у зв'язку зі шлюбом. За час проживання у шлюбі її батьки побудували житловий будинок АДРЕСА_1, який був введений в експлуатацію у 1967 році. ІНФОРМАЦІЯ_7 померла її мати - ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_8 помер її батько - ОСОБА_5. На час відкриття спадщини після смерті її матері позивач проживала разом зі своїми батьками, що підтверджується довідкою Преображенської сільської ради від 14.09.2015 року за №756, тому вважає себе такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6. Також, спадщину після смерті своєї дружини прийняв і її батько - ОСОБА_5. У квітні 2015 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зі смертю ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку. Спадкоємцями такого майна в першу чергу за законом були її чоловік - ОСОБА_5, дочка, тобто позивач, та син - ОСОБА_7 ОСОБА_4 та її батько ОСОБА_5 фактично прийняли спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_7 у встановленому законом порядку спадщину не прийняв, оскільки у визначений шестимісячний строк до нотаріальної контори з відповідною заявою не звернувся, тому її та батька частки у спадковому майні становили по 1/4 частині. На момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 загальна частка належного йому майна у вигляді житлового будинку становила 3/4 частини. Спадщину після смерті батька у встановленому законом порядку прийняли вона та відповідачка - ОСОБА_2 За життя ОСОБА_5 був складений заповіт, посвідчений виконкомом Преображенської сільської ради Томаківського району 15.08.2014 року, зареєстрований в реєстрі за №17, яким зроблено розпорядження щодо всього належного йому майна на користь позивача ОСОБА_4, тобто, належні йому 3/4 частини житлового будинку він заповів позивачці. Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 має право на обов'язкову частку у виді 3/16 частин спадщини. В доповнення позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що до спадщини після смерті її батька увійшли також земельні ділянки, що були набуті подружжям, тобто її батьками, за час спільного проживання у шлюбі. Тому позивач, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, просила визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_5, право власності на 9/16 частин житлового будинку, позначеного літ. "А" загальною площею 69,0 кв.м., житловою площею 31,20 кв.м., із господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею літ. "Б" площею 25,9 кв.м., гаражем літ. «В», площею 20,7 кв. м., гаражем літ. «Г», площею 21,30, сараєм літ. «Д», площею 15,0 кв. м., сараєм літ "Е" площею 6,0 кв.м., убиральнею літ. "Ж", літнім душем літ. "З", що розташований по АДРЕСА_1, загальною вартістю 55062,00 грн.; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на 3/16 частин зазначеного вище житлового будинку. Також позивач просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на 9/16 частин, а за відповідачкою в порядку спадкування за законом на 3/16 частин присадибної земельної ділянки від загальної площі 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, після смерті ОСОБА_5, яка розташована по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за заповітом на 9/16 частин та за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом на 3/16 частин земельної ділянки для ведення підсобного господарства від загальної площі 0,37 га, кадастровий номер НОМЕР_2, після смерті ОСОБА_5, що розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року позовні задоволено частково, визнано за ОСОБА_4 право власності на 5/8 частин, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, та на 2/8 частини, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, житлового будинку по АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_4 право власності на 7/8 частин земельної ділянки від загальної площі 0,37 га, кадастровий номер НОМЕР_2, призначеної для ведення підсобного господарства та право власності на 7/8 частин присадибної земельної ділянки від загальної площі 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, які знаходяться по АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину земельної ділянки від загальної площі 0,37 га, кадастровий номер НОМЕР_2, призначеної для ведення підсобного господарства та право власності на 1/8 частину присадибної земельної ділянки від загальної площі 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, які знаходяться по АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5. В іншій частині позовних вимог відмовлено, розподілено між сторонами судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно копії свідоцтва про одруження від 09.06.1960 року, між ОСОБА_5, 1938 р.н., та ОСОБА_8, 1939 р.н., 09.06.1960 року укладено шлюб, після реєстрації якого дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_5 (а.с.76).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 (син), ІНФОРМАЦІЯ_4, та позивачка ОСОБА_4 (ОСОБА_7, ОСОБА_4) ОСОБА_9 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_5, є дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 16, 73).

Згідно копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_7 померла мати позивачки ОСОБА_6 (а.с.10, 122 зворот).

Після смерті ОСОБА_6 була заведена спадкова справа №126/1997, згідно матеріалів якої із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік спадкодавця ОСОБА_5 та 22.07.1997 року державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкове майно за яким складалось із грошових заощаджень, вкладених у філію ощадбанку №3012/04 за рахунком №675, з призначеними процентами та грошовими компенсаційними сертифікатами, що належали спадкодавцю на підставі ощадних книжок (а.с. 121-124).

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 08.02.1996 року, ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,62 га., що розташована на території с. Преображенка, з яких 0,25 га для присадибної ділянки та 0,37 га для підсобного господарства (а.с. 38).

Земельній ділянці площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, а також згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, право власності зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.142-146).

Земельній ділянці площею 0,37 га, призначеній для ведення особистого селянського господарства, присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2; згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, право власності зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.147-151).

Відповідно до копії свідоцтва (повторного) про одруження від 19.02.2004 року, між ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_10 26 жовтня 1996 року виконкомом Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб, після якого дружина отримала прізвище ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації актів про одруження 26.10.2996 року зроблено запис за №8 (а.с.71).

Також встановлено, що згідно копії свідоцтва на право власності на житловий будинок від 12.05.1997 року, ОСОБА_5 на праві власності належить житловий будинок з прибудинковими будівлями по АДРЕСА_1, який збудовано у 1967 році (а.с.176). Зазначене свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Томаківської районної ради народних депутатів №262 від 09.04.1997 року, що підтверджується копією виписки з рішення №262 від 09.04.1997 року (а.с.177). Реєстрацію права власності на житловий будинок №253 за ОСОБА_5 підтверджено листом КП «Томаківське БТІ» ДОР на аркуші справи 174, та не заперечується сторонами.

Крім того, згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №006633 від 11.11.1998 року, виданого на підставі рішення Преображенської сільської ради народних депутатів від 09.10.1998 року №19, ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 7,23 га, що розташована на території Преображенської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.91).

Зазначеній вище земельній ділянці площею 7,23 га присвоєно кадастровий номер НОМЕР_4, та згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку право власності на неї зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.92-94).

Згідно копії заповіту від 15 серпня 2014 року, ОСОБА_5 на випадок його смерті було зроблено розпорядження, що все його майно рухоме та нерухоме, яке йому належатиме на день смерті, він заповідає позивачці ОСОБА_4; заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №17 (а.с.69 зворот).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_5, в с. Преображенка Томаківського району Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_8 помер батько позивачки ОСОБА_5 (а.с.70).

Із копії спадкової справи №06/2015 після смерті ОСОБА_5, заведеної приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_11 вбачається, що протягом шестимісячного строку із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 (дружина спадкодавця), ОСОБА_7 (син спадкодавця) та ОСОБА_4 (дочка спадкодавця) (а.с.62, 69).

Копією свідоцтва про смерть НОМЕР_6 від 08.06.2015 року встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_7 (брат позивачки), про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького МУЮ у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис №409 (а.с.9).

Згідно копії паспорта ОСОБА_7, на час смерті він мав дружину ОСОБА_12 та неповнолітнього сина ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 73 - 74).

Судом також встановлено, що приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_11 02 липня 2015 року видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/6 земельної ділянки, площею 7,2300 га, що розташована на території Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером НОМЕР_4, що належала спадкодавцю на праві приватної власності, відповідно до спадкової справи 06/2015 та зареєстровано в реєстрі за номером 506 (а.с.99). Також приватним нотаріусом ОСОБА_11 02 липня 2015 року видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на 5/6 земельної ділянки, площею 7,2300 га, що розташована на території Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером НОМЕР_4, що належала спадкодавцю на праві приватної власності, відповідно до спадкової справи 06/2015 та зареєстровано в реєстрі за номером 507 (а.с.100 зворот). Колегія звертає увагу, що дані свідоцтва позивачем та відповідачем у передбаченому діючим законодавством порядку, не цей час, не оспорюються, що визнано сторонами у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи час відкриття спадщини ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, та факт отримання її чоловіком ОСОБА_5 22.07.1997 року свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно - грошові заощадження, колегія дійшла висновку, що в даній частині спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України від 1963 року, з відповідними змінами та доповненнями.

Згідно ст. 524 ЦК України від 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Частиною 1 статті 529 ЦК України від 1963 року передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК України від 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Приймаючи до уваги час відкриття спадщини ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, - колегія дійшла висновку, що в даній частині спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України від 2003 року, з відповідними змінами та доповненнями.

Згідно ст.ст. 1216, 1217 діючого ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1241 діючого ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1261 діючого ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 1266 діючого ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення). Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Відповідно до ст. 1268 діючого ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1269 діючого ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, встановлюючи факт прийняття позивачкою спадщини після смерті її матері ОСОБА_6, місцевий суд безпідставно не вирішив питання про залучення до участі у справі спадкоємців сина ОСОБА_6 (рідного брата позивачки) - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 та за життя вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5, отже мав інтерес щодо спадкового майна.

Колегія приймає до уваги, що позивачкою ОСОБА_14 не заперечується факт прийняття її братом ОСОБА_7 спадщини після смерті матері ОСОБА_6 шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, оскільки в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачкою ОСОБА_14 зазначено про необізнаність з приводу зазначеного факту, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання від 19.10.2016 року.

Отже, частково задовольняючи позов та встановивши в оскаржуваному рішенні, що зі сторони ОСОБА_7 «не підтверджено дій, що спонукали його прийняти спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6.», - місцевий суд фактично вирішив питання щодо прав спадкоємців ОСОБА_7, зокрема його сина ОСОБА_13, який був неповнолітнім на час смерті батька, що безпідставно не були залучені до участі у даній справі ні у якості співвідповідачів, ні у якості третіх осіб. Більше того, місцевим судом коло спадкоємців ОСОБА_7 не встановлювалось, що стверджується змістом оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги, що оскаржуване рішення ухвалене без залучення до участі у справі усіх осіб, що мають право претендувати на частку у спірному спадковому майні, яка складається із житлового будинку та відповідної земельної ділянки по АДРЕСА_1, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, - колегія дійшла в висновку, що оскаржуване судове рішення є передчасним і тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, колегія звертає увагу, що місцевим судом неправильно визначено розмір часток ОСОБА_4 і ОСОБА_2 у спірному спадковому майні.

Колегія зауважує, що позивачка не позбавлена можливості звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з відповідним позовом до усіх належних відповідачів.

Зважаючи на наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з позивачки на користь апелянта підлягають стягненню понесені останньою судові витрати у розмірі сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору у сумі 1593 гривні 48 копійок.

Викладене вище свідчить про неповне з»ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність у оскаржуваному рішенні обставин, що мають значення для справи, які районний суд вважав встановленими, невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та грубе порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Отже, колегія дійшла висновку, що при розгляді даної справи, згідно вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частки житлового будинку та земельних ділянок - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1593 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто три) гривні 48 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді