Справа № 440/1476/15 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/783/4256/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Буського районного суду Львівської області від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третьої особи Буського районного сектору головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та позовною заявою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на проживання та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5, та посилаючись на те, що остання не є членом її сім»ї і понад три роки, не живе в будинку, належному їй на праві власності, просила визнати ОСОБА_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у будинку № 3 на вул. Лесі Українки в с. Задвір`я Буського району Львівської області.

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, та посилаючи на те, що в червні 2013 року останні насильно виселили її з будинку і на даний час чинять їй перешкоди, фізично перешкоджаючи вселитись та проживати у будинку, просила визнати право на проживання та вселити її в будинок № 3 на вул. Лесі Українки в с. Задвір`я Буського району Львівської області.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - Буський районний сектор головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено. Позов ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на проживання та вселення - задоволено. Визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 району Львівської області. Вселено ОСОБА_5 до будинку № 3 на вул. Лесі Українки в с. Задвір`я Буського району Львівської області.

Додатковим рішенням Буського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 487,20 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_7 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при ухваленні рішення суд не взяв до уваги ряд обставин, встановлених під час розгляду справи. Посилається на те, що ОСОБА_5 за весь час проживання у спірному будинку жодних витрат по утриманню майна не вчиняла та відмовляється це робити протягом своєї майже трирічної відсутності за місцем реєстрації, що створює їй ряд незручностей та перешкод у користуванні своїм будинком, зокрема, труднощі при оформленні житлових субсидій. Звертає увагу на те, що правовідносини виникли між нею, як власником житла, та ОСОБА_5 колишнім членом її сім`ї, відтак, посилання суду першої інстанції при вирішенні даного спору на норми, що регулюють правовідносини між наймачем житла та членами його сім`ї, є незаконним. Крім того, стверджує, що у рішенні суду відсутні посилання на будь-які докази, що доводять поважність причин відсутності ОСОБА_5 за місцем реєстрації, не зазначено чому суд бере до уваги пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та відхиляє її пояснення та її чоловіка. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задоволити і відмовити у позові ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 про безпідставність доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд прийшов до висновку, що причини відсутності ОСОБА_5 за місцем реєстрації проживання є поважними, а тому підстав для визнання її такою, що втратила право користуватись будинком, як житлом не має, а також, що остання зареєстрована у спірному будинку є членом сім'ї власника цього будинку, іншого житла не має, а тому має право на проживання у вказаному будинку, і оскільки її право порушено воно підлягає до поновлення шляхом вселення до цього будинку.

Однак з такими висновками погодитись не можна, так як їх суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 встановлено та сторонами визнаються такі обставини.

Будинок № 3 на вул. Лесі Українки в с. Задвір`я Буського району Львівської області належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.6)

Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб від 13.12.2013 р., яка видана Задвір'янською сільською радою Буського району Львівської області у будинку зареєстровані, як власник ОСОБА_2, та члени її сім'ї, чоловік ОСОБА_3, син ОСОБА_9, дочка ОСОБА_5 (а.с.7)

З 1996 року до червня 2013 року ОСОБА_5 проживала у вказаному будинку, як член сім'ї наймача.

08 червня 2013 року ОСОБА_5 і ОСОБА_8 народилась дитина.

З червня 2013 року ОСОБА_5 не проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 на вул. Лесі Українки в с. Задвір`я Буського району Львівської області.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.ст. 11, 60 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Однак ОСОБА_5 не подано жодного доказу поважності причин не проживання в спірному будинку з 2013 року, в тому числі і неправомірної поведінки її батьків, та доказів створення перешкод ними в користуванні житлом.

Саме лише покликання в позовній заяві на неприязні стосунки, а також покликання на постанову про закриття кримінального провадження від 05.10.2015 року не може прийматись до уваги, оскільки самі лише неприязні стосунки не стверджують поважності причин не проживання, а вказана постанова стосується ОСОБА_8, який не має права на проживання в спірному житлі.

Також матеріалами справи стверджується, що позов про вселення подано лише після подання позову про визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Крім того, колегію суддів визнаються безпідставними висновки суду про поважність причин не проживання та про те, що ОСОБА_8 після укладення шлюбу залишилась членом сім»ї ОСОБА_2, оскільки такі в рішенні не обґрунтовані жодними доказами.

А відтак, враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що оскільки в справі безспірно встановлено факт не проживання ОСОБА_5, як колишнього члена сім»ї, в житловому будинку, власником якого є ОСОБА_2, без поважних причин понад один рік, та, що оскільки ОСОБА_5 не подано доказів поважності причин не проживання в цьому будинку і створення перешкод в користуванні житловим приміщенням з 2013 року, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 і відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 11 травня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_2 задовольнити, Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку № 3 на вул. Лесі Українки в с. Задвір`я Буського району Львівської області. В задоволенні позову ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на проживання та вселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_10