Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2913/16-ц
Провадження №: 2/332/1299/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 р.Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Ретинської Ю.І., за участю секретаря Євдокимової М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що в її власності знаходиться квартира АДРЕСА_1 Разом із нею зареєстрований її син - відповідач у справі, який з 2014 року проживає з дружиною за іншою адресою. В добровільному порядку відповідач не бажає зніматися з реєстрації, натомість вона вимушена сплачувати комунальні послуги.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у заяві.

Відповідач до судового засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідно до ухвали суду від 24.10.2016 року, яка була постановлена, не виходячи до нарадчої кімнати, на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить, як позивачу у справі, так і відповідачу, в наступних частках: позивачу - 3/6 частини квартири, відповідачу - 1/4 частина квартири (а.с.7-10, 29), що також підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11, 30).

Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 04-19/2/2428 від 11.08.2016 року, яка видана на ім'я ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 2 особи (а.с. 12).

Посилання позивача на норми Житлового кодексу України, як на нормативне обґрунтування позовних вимог, є хибними, адже відповідач і позивач володіють спірною квартирою на праві приватної власності, тому при вирішенні спору, необхідно керуватися нормами ЦК України.

Нормами ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, адже відповідач є власником ? частини спірної квартири. А норми ЦК України, як вже було зазначено, дозволяють позбавляти права користування житловим приміщенням лише члена сім'ї власника, а не самого власника.

Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянину надається право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (ст.2). Закон визначає, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Отже, правовідносини щодо зняття фізичної особи з реєстрації місця проживання мають адміністративний характер і існують лише між особою та відповідним управлінням державної міграційної служби. Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що нормами чинного законодавства не передбачена можливість позбавлення власника права користування житловим приміщенням як складової права власності з підстав, які наведені у позовній заяві, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Так само, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання, адже ОСОБА_2 є неналежним відповідачем і судом ОСОБА_2 не визнаний таким, що втратив право користування спірною частиною квартири.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 197, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 25.10.2016 року.

Суддя Ю.І. Ретинська