Категорія 27 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

За участю секретаря: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2015 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

В грудні 2013 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0104/0608/45-018 від 11.06.2008 року станом на 19.11.2013 року в розмірі 71358,91 дол. США , що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку складало 570371, 77 грн., а саме: 31614, 76 дол. США заборгованість по основній сумі кредиту, що еквівалентно 84163,73 грн., 29214,47 дол. США нарахована пеня, що еквівалентно 233511,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 11.06.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в у сумі 62900 дол. США. Відповідач свої зобовязання за договором виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Позивач подав заяву, в якій уточнив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість в іноземній валюті з переведенням в українську за курсом,

встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року рішення суду прешої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спецілізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони у справі не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді прешої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заочним рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.06.2012 року вже була стягнута заборгованість з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» в сумі 73 022, 13 дол. США станом на 16.03.2011 року, проте позовні вимоги заявлені з урахуванням уже стягнутих сум, а належних і допустимих доказів сум заборгованості на час звернення до суду позивач не надав, самостійно ж вирахувати такі суми суд не має можливості. А тому позивачем неправильно обрано спосіб захисту свого права. Крім того, позивачем не доведено обставин переходу права вимоги за зобовязанням відповідача та належного повідомлення боржника про зміну кредитора. Також позивачем не надано доказів права здійснення валютних операцій та наявність свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та ліцензії.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Скасовуючи рішення апеляційного суду , суд касаційної інстанції вказав, що судами попередніх інстанцій не враховано, що погашення заборгованості за рішенням суду від 06.06.2012 року не відбулося, а зобовязання відповідача за кредитним договором не припинилося, при цьому рішенням суду стягнута заборгованість станом на 16.03.2011 року, а даний позов стосується заборгованості станом на 19.11.2013 року. Також суд касаційної інстанції вказав, що судові рішення в частині договору факторингу не є предметом перегляду в цій справі, а за відступленням права вимоги права та обовязки перейшли до нового кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобовязання.

Згідно з ч 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

По справі встановлено, що 11.06.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0104/0608/45-018, відповідно до якого йому було надано кредит в сумі 62900,00 дол. США на строк до 11.06.2033 року, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни , передбачені цим договором(т.1 а.с. 5-11).

Згідно з п.п. 8.1, 8.3 договору за порушення терміну сплати ануїтетних платежів за цим договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в тому числі день погашення простроченої заборгованості. Пені та /або штрафи сплачуються позичальником у національній валюті по офіційному курсу НБУ на день сплати.

Банком виконано зобовязання за кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки №2742011/0203 від 11.06.2008 року (т. 1 а.с.14).

В звязку з порушенням ОСОБА_2 своїх зобовязань перед банком, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 6 червня 2012 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 0104/0608/45-018 від 11.06.2008 року, яка на 16.03.2011 року складала 73 022,13 доларів США, що станом на вказану дату еквівалентно 579 846,83 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 61 614,58 доларів США, заборгованість по відсоткам 5170,64 долари США, заборгованість по пені 6236,91 долари США. Рішення набуло законної сили (т.1 а.с. 173).

Зазначеним рішенням суду встановлено, що 12.07.2010 року за №018-юр та 09.12.2010 року за №506-10 на адресу відповідачів направлено листи вимоги про зміну умов кредитного договору , а саме зміну строку погашення кредиту в звязку із порушенням умов кредитного договору. Позичальник частково сплатив заборгованість по відсотках в сумі 1285, 42 дол. США та заборгованість по відсотках в сумі 15195, 05 дол. США.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановлено, що заочним рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 6 червня 2012 року заборгованість з ОСОБА_2 за кредитним договором було стягнуто достроково.

Відповідно до договору факторингу №15 від 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», свої права вимоги за зобовязаннями відповідача по кредитному договору ( т. 1 а.с. 15-18) .

Згідно з витягом з реєстру заборгованості боржників №1-Б заборгованість боржника ОСОБА_2 станом на 28.11.2012 року становить 71 358,91 дол. США, з яких 31614,76 дол. США заборгованість по основній сумі кредиту, 10529, 68 заборгованість по процентами , 29214,47 дол. США пеня (т. 1 а.с. 19).

15 листопада 2013 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» направило на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу щодо виконання договірних зобовязань (т. 1 а.с. 21-22).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано жодних доказів погашення заборгованості та виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.06.2012 року.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15.

Оскільки зобовязання за кредитним договором залишається невиконаним та не надано належних та допустимих доказів його виконання, а тому штрафні санкції: заборгованість за процентами , пеня підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь нового кредитора - ТОВ «ФК «Вектор Плюс», право вимоги якого підтверджено доказами у справі.

При визначенні розміру заборгованості колегія суддів враховує те, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 06.06.2012 року було стягнуто заборгованість станом на 16.03.2011 року достроково, в тому числі всю суму заборгованості по кредиту 61 614,58 доларів США, а тому предявлення ТОВ «ФК «Вектор Плюс» нової позовної вимоги про стягнення суми кредиту в сумі 31614,76 дол. США є подвійним стягненням однієї і тієї ж заборгованості.

При цьому положення про наявність права кредитора на задоволення своїх вимог у разі наявності рішення суду, яке не виконано боржником, не може бути поширене на стягнення сум заборгованості , які вже стягнуті рішенням суду.

А тому вимоги позивача про стягнення 31614,76 дол. США заборгованості по основній сумі кредиту не підлягають до задоволення.

Оскільки з наданого позивачем розрахунку вбачається, що стягнуті за рішенням суду від 06.06.2012 року суми заборгованості за процентами та пені були враховані в суму заборгованості за новим позовом станом на 19.03.2013 року , а позивачем не спростовані такі висновки, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення нарахованих і стягнутих рішенням суду станом на 16.03.2011 року сум пені та процентів.

Визначаючи суму заборгованості , яка підлягає стягненню, апеляційний виходить із наявних доказів, які є в матеріалах справи, виходячи з того, що за правилами ст. 137 ЦПК України суд може витребувати докази лише за клопотанням сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Щодо застосування судом положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України то суд має сприяти всебічному зясуванню обставин справи за умови участі сторін у судовому розгляді. Проте сторони у праві участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції не брали, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надали, причини неявки не повідомили та не реалізували свої право доведення переконливості своїх вимог та спростування вимог позивача у повному обсязі.

Про призначення судової бухгалтерсько-економічної експертизи для визначення сум заборгованості , які підлягають стягненню з ОСОБА_2 станом на 19.03.2013 року жодна із сторін не заявляла.

З урахуванням того, що позивачем не надано повного та розгорнутого розрахунку заборгованості відповідача, зокрема заборгованості, яка утворилася починаючи з 16.03.2011 року станом на 19.03.2011 року, а відповідачем не спростовано доводів позивача, а також з урахуванням рішення Замостянського районного суду м. Вінниці , колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» заборгованість за процентами в сумі 5359,04 дол. США ( 10529,68 дол. США - 5170, 64 дол. США), що за офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2016 року становить 138 909,53 грн. та заборгованість по пені в сумі 22977,56 дол. США (29214,47 дол. США 6236, 91 дол. США) , що за офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2016 року становить 595 592, 14 грн.

Як розяснено в п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судам законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.032012 року №5 у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Відповідно до п. 14 постанови пленуму Веховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Також, враховуючи положення ч.3 ст. 267 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду України від 18.03.2015 року у справі № 6-25цс15, якими передбачено, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони, ні загальний, ні спеціальний строк позовної давності не застосовується апеляційним судом.

Посилання відповідача на те, що будь-якого повідомлення про заміну кредитора до нього не надходило, не приймаються колегією суддів до уваги як підстава для звільнення від зобовязання, оскільки відповідачем не надано доказів виконання ним свого обовязку первісному кредитору, а з моменту звернення ТОВ «ФК «Вектор Плюс» із позовом до суду ОСОБА_2 є належним чином повідомленим про нового кредитора.

За таких обставин суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам кредитного договору, не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягають до застосування, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасування з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити частково .

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за процентами в сумі в сумі 5 359,04 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2016 року становить 138 909,53 грн. та заборгованість по пені в сумі 22 977,56 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2016 року становить 595 592, 14 грн., а всього заборгованість по кредитному договору №0104/0608/45-018 від 11.06.2008 року на загальну суму 28 336, 6 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2016 року становить 734 501, 67 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» судовий збір в сумі 1376,4 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: