Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/1599/15-ц Головуючий у 1-й інст. Михалюк О. П.
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Худякова А.М.

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Баранівський молокозавод» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену індексацію заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Баранівський молокозавод» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим згодом позовом до ТОВ «Баранівський молокозавод» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену індексацію заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату. В обґрунтування позову вказував, що він з 03.10.2014 року по 20.07.2015 року працював в ТОВ «Баранівський молокозавод» на посаді директором. 20 липня 2015 року згідно наказу № 40 з ним було розірвано трудовий договір за згодою сторін, ст.36 п. 1 КЗпП України. При звільненні з ним не було проведено остаточного розрахунку. Крім того, всупереч Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідач не провів індексацію його заробітної плати за час роботи на підприємстві. Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідача на його користь 49 775 грн. 21 коп., у тому числі 652 грн. 15 коп. заборгованості по заробітній платі за липень місяць 2015 року, 1 314 грн. 17 коп. компенсації за 11 днів невикористаної щорічної відпустки за 2015 рік, 1 515 грн. 41 коп. індексації заробітної плати, 465 грн. 86 коп. компенсації за невчасно виплачену індексацію заробітної плати станом на липень 2016 року, 186 грн. 42 коп. компенсації за невчасно виплачену заробітну плату станом на липень 2016 року, 45 641 грн. 20 коп. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2015 року по 20.07.2016 року; у разі непроведення виплати заробітної плати до дня розгляду справи судом, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення, виходячи із середньоденного заробітку 180 грн. 40 коп., помноженого на кількість днів затримки розрахунку, а також стягнути понесені витрати на правову допомогу у розмірі 400 грн. Під час розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку було залишено без розгляду.

08 грудня 2015 року ТОВ «Баранівський молокозавод» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної майнової шкоди в сумі 6 715 грн. 79 коп. Зазначало, що 03.10.2014 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ «Баранівський молокозавод» на посаду директора. Працюючи на вказаній посаді ОСОБА_1 отримував у товариства грошові кошти під звіт. Згідно авансових звітів, які надав ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 20.07.2015 року, встановлено, що ним було придбано дизельне паливо загальною вартістю 6 715 грн. 79 коп. в кількості 355,37 літрів. ОСОБА_1 купував дизельне пальне замість бензину, яке не використовується в господарській діяльності товариства, чим заподіяв майнову шкоду товариству.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Баранівський молокозавод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 липня 2015 року по 14 вересня 2016 року, що становить 10 000 грн., індексацію заробітної плати в сумі 1 515 грн. 41 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати (щодо невчасно виплаченої індексації) станом на липень 2016 року - 465 грн. 86 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати станом на липень 2016 року 186 грн. 42 коп., витрати на правову допомогу - 102 грн., а всього 12 269 грн. 69 коп. Стягнуто з ТОВ «Баранівський молокозавод» на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Зустрічні позовні вимоги ТОВ «Баранівський молокозавод» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Баранівський молокозавод» заподіяну матеріальну шкоду в сумі 6 175 грн. 79 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218 грн., а всього 7 933 грн. 79 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду в частині первісного позову та ухвалити нове, яким стягнути з ТОВ «Баранівський молокозавод» на його користь 48 811 грн. 84 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 21.07.2015 року по день розгляду справи 04.11.2016 року; у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Баранівський молокозавод» відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2014 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора ТОВ «Баранівський молокозавод».

20 липня 2015 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України.

У день звільнення, який був для ОСОБА_1 робочим днем, не проведено виплату всіх сум, що належали йому від підприємства.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Як з'ясовано, між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості із заробітної плати.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Баранівський молокозавод» на його користь 652 грн. 15 коп. заборгованості по заробітній платі за липень місяць 2015 року, 1 314 грн. 17 коп. компенсації за 11 днів невикористаної щорічної відпустки за 2015 рік, 1 515 грн. 41 коп. індексації заробітної плати, 465 грн. 86 коп. компенсації за невчасно виплачену індексацію заробітної плати станом на липень 2016 року, 186 грн. 42 коп. компенсації за невчасно виплачену заробітну плату станом на липень 2016 року.

Заборгованість по заробітній платі в сумі 1434 грн. 61 коп, яка складається із зарплати за липень 2015 року в сумі 521 грн. 72 коп. компенсації за невикористану відтпустку в сумі 912 грн. 89 коп. була виплачена ОСОБА_1 14 вересня 2016 року.

У зв'язку з наведеним ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 04.11.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку залишені без розгляду.

У випадку коли б, ОСОБА_1 не подав до суду першої інстанції заяви про залишення позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, його позовні вимоги були б задоволені частково на суму 1 434 грн. 61 коп., а не на суму 1 966 грн. 32 коп., яку просив стягнути ОСОБА_1 (652 грн.15 коп.+ 1 314 грн. 17 коп.).

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч.2 ст.117 КЗпП України та встановивши, що індексація заробітної плати не проводилася в той період, коли ОСОБА_1 працював директором товариства, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платів сумі 652 грн. 15 коп., компенсації за невикористану відпустку в сумі 1 314 грн. 17 коп. підлягали до часткового задоволення, правильно визначив розмір відшкодування за час затримки в сумі 10 000 грн. з врахуванням принципу співмірності.

Судове рішення в цій частині, є обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно визначений розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку не грунтуються на законі.

Разом з тим, не можна погодитися з рішенням суду в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Баранівський молокозавод».

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Баранівський молокозавод» просило стягнути із ОСОБА_1 на підставі п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України 6 175 грн. 79 коп., які були отримані ним під звіт.

Такі вимоги в апеляційній інстанції підтримав представник ТОВ «Баранівський молокозавод».

Згідно зі ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Пунктом 2 ч.1 ст.134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Встановлено, що ОСОБА_1 на протязі січня-липня 2015 року отримав від товариства під звіт 6 175 грн. 79 коп.

За приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2ст. 59 ЦПК України).

Наказом Міністертсва фінансів України №841 від 28.09.2015 року затверджено форму Звіту про використання коштів, отриманих на відрядження або під звіт та Порядок його складання.

Відповідно до п 6 Порядку про складання звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, звіт складається платником податку (підзвітною особою), що отримав(ла) такі кошти на підприємствах всіх організаційно-правових форм або у самозайнятої особи.

Фізична особа, яка отримала такі кошти, заповнює всі графи Звіту, крім: «Звіт перевірено», «Залишок унесений (перевитрата видана) в сумі за касовим ордером», кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку, розрахунку суми утриманого податку за несвоєчасно повернуті витрачені кошти на відрядження або під звіт, які заповнюються особою, яка надала такі кошти. Графу «Звіт затверджено» підписує керівник (податковий агент).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 до бухгалтерії товариства здав звіти про використання коштів, отриманих під звіт на суму 6 175 грн. 79. Всі звіти перевірені працівником бухгалтерії та затверджені керівником, за змістом відповідають формі затвердженій наказом Міністерства фінансів України №841 від 28.09.2015 року.

Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до вимг закону прозвітувався перед товариством за отримані кошти під звіт.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 повинен нести матеріальну відповідальність перед товариством, оскільки використав дизельне пальне для заправки власного автомобіля є помилковим, оскільки п. 2 ч. 1 ст.134 КЗпП України не передбачає відповідальність працівника за використання майна товариства в своїх особистих цілях, а пов'язує повну матеріальну відповідальність з отриманням працівником майна та інших цінностей під звіт. А тому, при виниклих між сторонами правовідносинах, використання дизельного пального ОСОБА_1 після здачі звіту не в інтересах товариства не має правового значення.

Суд першої інтанції на зазначене уваги не звернув, доводів ОСОБА_1 належним чином не перевірив та дійшов до помилкового висновку про стягнення із ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 6 175 грн. 79 коп. на підставі п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні вимог ТОВ «Бараніський молокозавод» про відшкодування матеріальної шкоди. В іншій частині судове рішенння залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2016 року в частині задоволення зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Баранівський молокозавод» та стягнення із ОСОБА_1 1 218 грн. судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Баранівський молокозавод» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді