Головуючий суду 1 інстанції - Нестеренко Н.В.
Доповідач - Фарятьев С.О.
Справа № 415/6912/15-ц
Провадження № 22ц/782/755/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді Фарятьєва С.О.

суддів: Коротенка Є.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 липня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства „Украгротрейд", і Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" про визнання договору поруки недійсним,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів в особі Дочірнього підприємства (надалі ДП) «Украгротрейд» і Публічного акціонерного товариства (надалі ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль», обґрунтовуючи його тим, що 06.02.2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.06.2013 року, який було укладено між вказаним банком та ДП «Украгротрейд».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в забезпечення вищевказаного кредитного договору від 27.06.2013 року, між вищевказаним банком та нею було укладено договір поруки №12/01-04-1/1038/ДП від 27.06.2013 року, а тому вона повинна відповідати як солідарний боржник.

Однак вона вважає, що зазначений договір поруки є недійсним, оскільки при його укладанні вона поставила вимогу про те, що цей договір повинен бути нотаріально посвідчений, з чим погодились і відповідачі та запевнили її, що це буде зроблено протягом 3-х днів з моменту його підписання, проте вони цього не зробили.

Крім того, відповідачі запевнили її, що укладання з нею договору поруки є формальністю, яку необхідно виконати з метою отримання ДП «Украгротрейд» кредиту від банку.

Вважаючи, що за таких умов договір поруки між нею та банком вчинено внаслідок зловмисної домовленості між відповідачами, позивач, на підставі ч.1ст.232 ЦК України, просила суд визнати його недійсним.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 18 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП „Украгротрейд" і ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" про визнання договору поруки недійсним відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що суд порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача просить її залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Представник позивача ОСОБА_2, діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_3 до судового засідання апеляційного суду не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

В силу ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження по справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Вказаний представник позивача повідомлень на адресу суду про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження по справі не надав.

Крім того, положеннями ч.5 ст.74 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про вручення поштового відправлення про слухання справи в апеляційному суді двічі було направлено на адресу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка вказана ним в апеляційній скарзі, однак таке повідомлення повернулось до суду без виконання, з посиланням поштового відділення на причину „за закінченням терміну зберігання".

Таким чином з вищевикладеного можна зробити висновок, що представник позивача за отриманням повідомлення про виклик до суду не з'явився без поважних причин, чим зловживає своїми процесуальними правами, що є неприпустимим.

Тому судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

У статті 55 Конституції України закріплено положення про те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а ч.2 ст. 124 Конституції України передбачає що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

У відповідності із вимогами ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В силу ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інше.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції виконано було.

Судом встановлено, що 12.08.2011 року між ДП «Украгротрейд» і АТ (в подальшому ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій.

В рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 01/42-01/809 від 12.08.2011 року між банком та позичальником було укладено кредитний договір за № 010/01-04-1/1038 від 27.06.2013 року про відкриття кредитної лінії на поповнення обігових коштів позичальником.

Додатковою угодою №1 від 04.07.2012 року до Генерального договору внесені зміни в частині збільшення загального ліміту в розмірі 15.000.000 грн.

Згідно з умовами вищевказаного кредитного договору банк відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом 15.000.000 грн., з терміном дії ліміту до 21.06.2014 року, а позичальник зобов'язався, в свою чергу, здійснювати погашення кредиту відповідно до встановленого графіку, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Додатковою угодою № 2 від 21.06.2014 року до кредитного договору було внесено зміни в частині зменшення ліміту кредитної операції до 13.070.000,00 грн. та встановлено новий термін повернення кредиту, а саме до 21.08.2014 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним № 010/01-04-1/1038 від 27.06.2013 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ДП «Украгротрейд», 21.07.2014 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_2, тобто позивачкою по даній справі, було укладено довір поруки за № 12/01-04-1/1038/ДП-4.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що укладання договору поруки відбулося при повному усвідомленні значення нею своїх дій, сторонами досягнуто згоди з усіх істотних його умов, а також договір поруки має засвідчену згоду чоловіка позивача - ОСОБА_5 на укладання дружиною договору поруки і вказаний договір відповідає волі сторін, укладений за повного розуміння його умов, положень та погоджений сторонами формі договору, тобто докази, якими обґрунтовуються вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним є неналежними та недопустимими, оскільки нею не доведено, що укладання вказаного договору було здійснено з порушеннями законодавства України.

Погоджується з такими висновками суду першої інстанції і судова колегія апеляційного суду.

У відповідності із вимогами ч.1 ст.553 Цивільного кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку.

Положеннями ч.1 ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до п.1.1 договору поруки від 21 липня 2014 року поручитель (позивач), зобов'язується відповідати перед кредитором (банком) солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору.

У частині 1 статті 547 ЦК України зазначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Вказані вимоги закону сторонами при укладанні договору поруки виконано було.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між банком та нею було досягнуто домовленості про обов'язкове посвідчення договору поруки №12/01-04-1/1038/ДП-4 від 21.07.2014 року у нотаріальній формі, позивач суду не надала.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Міністерства юстиції України ОСОБА_5, тобто чоловік позивача, є власником істотної участі у внеску до статутного фонду ДП «Украгротрейд», а також його кінцевим бенефіціарним власником (контролером).

Зазначена обставина свідчить про те, що ОСОБА_5 є фактичним власником ДП «Украгротрейд» та контролює його діяльність, а те що ОСОБА_5 є чоловіком позивача ОСОБА_2 підтверджується її паспортом, копія якого знаходиться в матеріалах справи, з якого вбачається, що зазначені особи перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1990 року.

Крім того, факт згоди ОСОБА_5 на укладання договору поруки від 21 липня 2014 року своєю дружиною ОСОБА_2 підтверджується його підписом у тексті цього договору на а.с. 9 зв.

Тому твердження позивача про те, що ДП «Украгротрейд» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вступили у зловмисну домовленість та умовили її укласти договір поруки, є необґрунтованим.

До того ж позивач у своїх позовних вимогах просить визнати недійсним договір поруки укладений між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 27.06.2013 року, однак такий договір між цими сторонами не укладався, а було укладено, як зазначалось вище, договір поруки від 21.07.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом були порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, не знайшли свого об'єктивного підтвердження, так як всі надані сторонами докази по справі були оцінені судом в їх сукупності і відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, яка передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд також оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, викладені апелянтом доводи апеляційної скарги не є суттєвими по справі, вони містять у собі суб'єктивне тлумачення відповідачем норм законодавства та обставин справи, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на вищенаведене підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: