АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7111/16 Головуючий І інстанції -
Справа № 630/1016/14-ц ОСОБА_1
Категорія: Спори про право власності . Доповідач Міненкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Міненкової Н.О.

суддів: Кокоші В.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Лашакової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третіх осіб - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, інтереси яких представляє ОСОБА_7, про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке є спільним майном подружжя та позовною заявою третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, інтереси яких представляє ОСОБА_7, до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на частку нежитлової будівлі,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4, 3-х осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в якому зазначив, що з ОСОБА_4 перебував з 2003 року в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду в 2011 році. В 2008 році для здійснення ОСОБА_4 (шлюбне ОСОБА_3) підприємницької діяльності вони за особисті кошти ОСОБА_3 побудували в 2007 році торгівельний павільйон з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. З урахуванням уточнених позовних вимог просив нежитлове приміщення поділити по 1/2 частки кожному з колишнім подружжя так як вважає спірне майно спільною сумісною власністю, набуте під час шлюбу.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 звернулись з зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та просили визнати за ними право спільної сумісної власності на 2/3 частки торгівельного павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. як набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, що обєднались для створення власності та сумісної діяльності. Проти позову ОСОБА_3 заперечував. Відповідач за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_4 проти позову ОСОБА_3 заперечувала, позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнала.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Визнано нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна,94 а обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на 2/3 частини нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна, 94 а

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.н. НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках на користь ОСОБА_6, і.н. НОМЕР_3, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в сумі 243,6 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.н. НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках на користь ОСОБА_5, і.н. НОМЕР_4, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в сумі 243,6 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить:

1)Витребувати у відповідача ОСОБА_4 оригінал договору про створення

спільної сумісної власності від 05.04.2007, м. Люботин та інші первинні документи, для проведення відповідних експертних;

2)Витребувати у третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 оригінал договору про

створення спільної сумісної власності від 05.04.2007, м. Люботин та інші первинні документи, для проведення відповідних експертних;

3)Забезпечити присутність на судових засіданнях ОСОБА_4, ОСОБА_5 та

ОСОБА_6;

4)Скасувати рішення Люботинського міського суду Харківської області від 12

жовтня 2016 року;

5)Постановити рішення про визнання права власності на обєкт нерухомого

майна, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна, 94 а, визначивши за ОСОБА_3 ? частину;

6)Постановити рішення про видалення у натурі ОСОБА_3 ? частину

відповідно до висновку ХНДІСЕ та варіанту розподілу будинку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що нежитлова будівля, розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна, 94 а належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 січня 2008 року (Т.1 а.с.5,21, Т.2 а.с. 52)

ОСОБА_4 21 квітня 2008 року повторно зареєстрована як фізична особа підприємець (Т.2 а.с.69,94).

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснював, що перебуваючи з відповідачем ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі протягом 2007-початок 2008 року позичав батькам своєї дружини грошові кошти в сумі до 20 000,00 грн. для будівництва ними торгівельного павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А . На його думку, дана сума повністю задовольняла витрати по будівництву нежитлової будівлі. Будівництво здійснювалось лише за його грошові кошти, з метою отримання дружиною позивача у власність приміщення для зайняття останньою підприємницькою діяльністю. Особистої участі в будівництві ОСОБА_3 не приймав, закупівлю будівельних матеріалів не здійснював, займав на той час посаду держслужбовця. Договір позики між ним та батьками відповідачки не укладав, вважаючи, що це не потрібно, так як є з батьками членами однієї родини. В який період позичались кошти та в якій сумі не памятає. Довідку про доходи, що отримані ним в 2007 році надати відмовився. Проти закупівлі та використання батьками зазначених в справі будівельних матеріалів не заперечував, також не заперечував, що його дружина та її батьки на час виникнення спірних правовідносин займались підприємницькою діяльністю та мали відповідну реєстрацію, як ФОП.

Між ОСОБА_4 (сторона 1) та ОСОБА_6, ОСОБА_5 (сторона 2) 05 квітня 2007 року укладено договір про створення спільної сумісної власності. Відповідно до п.1.2. Договору, обєктом спільної сумісної власності є нежитлова будівля (торгівельний павільйон), розташований за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна, 94а. Сторона 1 здійснює оформлення всіх дозвільних документів та укладання необхідних договорів для одержання свідоцтва про право власності на обєкт будівництва. Сторона 2 здійснює фінансування всіх робіт з оформлення документації та будівництва обєкту спільної сумісної власності відповідно до умов Договору, закупівлю необхідних матеріалів та обладнання, здійснює постачання будівельних матеріалів й організацію необхідних транспортних перевезень, оплату праці будівельникам. Як вбачається з положень п.2.8 Договору, сторони домовились, що в разі поділу створеного майна, майно буде розподілено наступним чином - 1/3 частки майна Стороні 1, 2/3 частки - Стороні 2. (Т.2 а.с. 51).

Позивач проти укладання колишньою дружиною в квітні 2007 року договору про створення сумісної власності заперечував, вважає його підробкою. Проти позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечував, вважає, що будівництво павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А здійснювалось цілком на його кошти. На позовних вимогах, щодо виділення частки із спільної сумісної власності в натурі не наполягав. Зазначив, що після отримання його колишньою дружиною 30 січня 2008 року свідоцтва про право власності на торгівельний павільйон з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А даний обєкт нерухомості належить колишньому подружжю на підставі ч.1 ст. 60 СК України, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Заперечуючи проти первісного позову представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за довіреністю ОСОБА_7 пояснював, що в квітні 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для отримання особистих доходу запропонували своїй донці ОСОБА_6 (шлюбне ОСОБА_3) Г.М. зайнятися підприємницькою діяльністю та прийняти участь в будівництві павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. З цією метою 05.04.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ОСОБА_8 був укладений договір про створення спільної сумісної власності, метою якого було будівництво нежитлової будівлі за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. Дана будівля повинна бути розташована поруч з місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Згідно п.п.2.1.1., 2.1.2. Договору ОСОБА_8 здійснила оформлення всіх дозвільних документів та укладання необхідних договорів для одержання свідоцтва про право власності на обєкт будівництва, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснювали фінансування всіх робіт з оформлення документації та будівництва житлового будинку, що є об'єктом спільної сумісної власності.

Саме треті особи, що заявляють самостійні вимоги, відповідно до умов Договору проводили закупівлю необхідних матеріалів та обладнання, здійснювали постачання будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку й організацію необхідних транспортних перевезень, оплату праці будівельникам (Т.2 а.с. 51). На час дії даного договору ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були особами, що здійснювали підприємницьку діяльність (Т.1 а.с. 73,74, Т.2 а.с.68-69), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 додатково мають торгівельні точки в м. Богодухів, що не оспорюється та визнається позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 Дозвільна документація оформлювалась на ОСОБА_8 (Т.2 а.с.55-65), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснювали фінансування, будівництво та закупівлю будматеріалів (а.с. 75-97). Приблизний кошторис будівництва складав 40 000,00 грн. 22 січня 2008 року ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право власності на спірну будівлю (Т.2 а.с.52). З того часу і по сьогодення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснюють підприємницьку діяльність за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А.

По справі була проведена судово - технічна будівельна експертиза, висновком якої встановлено, що ринкова вартість нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яка розташована: Харківська обл.., м. Люботин, вул. Челюскінців №94-А на 01.01.2008 року складає 64 978 грн., а на серпень 2016 року складає 174 634 грн.. запропоновано варіант поділу в натурі спірної нежитлової будівлі з урахуванням можливості використовувати її, як торгівельного павільйону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3Ю не надав доказів безпосередньої участі в будівництві нежитлової будівлі за рахунок сімейних коштів, або особистою працею. Крім того, заявлена позивачем сума в 20 000,00 грн., яка, нібито, передавалась в позику родині ОСОБА_6 для будівництва нежитлової будівлі не збігається з висновком судово - технічно будівельної експертизи відповідно до якої, ринкова вартість нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яка розташована: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскінців № 94-А на 01.01.2008 року визначена витратним підходом та складає 64 978 грн.

Судова колегія з висновками суду першої інстанції в цій частині рішення погоджується.

Крім того, позивач не ставив питання щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спірне майно, яке зареєстроване за ОСОБА_8

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

Саме з такого розуміння закону виходив суд першої інстанції .

Установивши факт спільної участі у створенні майна за участю третіх осіб, з метою здійснення підприємницької діяльності , суд правильно застосував норму ст. 60 СК України й дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів набуття придбаним майном статусу спільного майна подружжя.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст. ст. 63, 65 СК України.

Позивач пояснював в судовому засіданні, що він не приймав безпосередньої участі у придбанні будівельних матеріалів, не приймав участі у будівництві спірної будівлі, не контролював будівництво. Підтвердив той факт, що будівництвом займалися батьки його дружини, те що вони займалися підприємницькою діяльністю йому було відомо. Не заперечував позивач і того факту, що уся документація на будівництво оформлювалася дружиною. Він знаходився на державній службі, а тому у будівництві участі не брав .

Суд дав належну оцінку і тим фактам, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він передавав на будівництво особисті гроші або що спірне майно створювалося за спільні гроші подружжя.

Договір про спільну діяльність укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений у письмовій формі і жодна сторона договору його не оспорювала. Посилання апелянта на те, що цей договір є недійсним і підписи в ньому є недійсними не були доведені належними доказами так як сторони договору не заперечували наявність їх особистих підписів в договорі. Судова колегія також враховує пояснення самого позивача в суді першої інстанції, який, фактично підтвердив, що будівництвом займалися батьки дружини, а він в будівництві участі не приймав, а лише займав гроші батькам дружини.

Судова колегія вважає, що позивачем не доведені підстави позову, не спростовані надані відповідачкою та третіми особами, що заявили самостійні вимоги докази та не надані докази створення майна за свої особисті кошти або за спільні кошти подружжя. А тому рішення суду в цій частині судова колегія вважає обґрунтованим, та таким, що не підлягає скасуванню.

Між тим, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції щодо вимог провизнання нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна, 94 а обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та визнання за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на 2/3 частини нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна, 94 а і в задоволенні позовних вимогОСОБА_5, ОСОБА_6 є передчасними так як згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно нежитлова будівля «А-1», загальною площею - 24,50 кв.м. на підставі рішення виконкому Люботинської міськради в частці 1/1 належить ОСОБА_8 з 22.01.2008 року.

Визнаючи за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на 2/3 частини нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна, 94 а суд не вирішив питання щодо частки ОСОБА_8 та щодо свідоцтва, згідно з яким за останньою зареєстровано право власності на усю будівлю. Вимоги такі в суді не заявлялися, а тому підстави для задоволення позову в цій частині були відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,317, 319 ЦПК України судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року змінити.

Скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна, 94-А обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4.

Визнання за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на 2/3 частини нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна, 94-А, в задоволенні позовних вимогОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - Н.О.Міненкова

Судді - В.В. Кокоша

- ОСОБА_2