АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

05 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Рейнарт І.М., Андрієнко А.М.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а провадження відкрито з порушенням правил підсудності.

Вказував, що судом не враховано те, що фактично ОСОБА_1 проживає в Печерському районі м. Києва, а отже справа не підсудна Оболонському районному суду м. Києва.

Просив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року скасувати.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Судові повістки неодноразово направлялись ОСОБА_1, як за адресою реєстрації так і за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі, як місце проживання. Судові виклики останнім систематично не отримувались, на адресу апеляційного суду повернулись конверти з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

За пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Законодавцем у статті 27 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції, щодо обов'язку зацікавленої сторони цікавитися про рух справи, враховуючи вимоги цивільно-процесуального законодавства щодо розумності строків розгляду справи, за обставин, що апелянт не отримує судову кореспонденцію та не цікавиться рухом справи, враховуючи положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянуть справу без участі ОСОБА_1

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Комерційний Банк «Надра» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, тобто за місцем проживання або перебування відповідача.

З аналізу зазначеної статті вбачається, що пред'явлення позову за місцезнаходженням відповідача можливе лише в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його перебування.

Поняття реєстрації у встановленому законом порядку місця проживання або реєстрації у встановленому законом порядку місця перебування особи наведене в ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» так, реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Порядок реєстрації місця проживання особи визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зокрема ст. 6 цього Закону.

У відповідності до ч. 3 ст. 122 ЦПК України суд першої інстанції звернувся до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача.

Згідно довідки ВАДР ГУ ДМС України в м. Києві ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що відноситься до території Оболонського району м. Києва.

Таким чином, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції діяв у межах закону і, зважаючи на вимоги ст. 109 ЦПК України, дійшов вірного висновку, що справа підсудна саме Оболонському районному суду м. Києва, оскільки позивач у відповідності до процесуального закону пред'явив позов за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про необхідність розгляду цивільної справи за місцем фактичного проживання відповідача є необґрунтованими та ґрунтуються на довільному трактуванні апелянтом норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у справі відкрито з дотримання правил підсудності, тобто судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

В порядку ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/10266/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8444/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Богдан О.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.