пр. № 2/759/4564/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства дорожнього зв'язку інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

21.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення з ДП дорожнього зв'язку інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» 90 000 грн. моральної (немайнової) шкоди, судових витрат в сумі 1 378,00 грн. та витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.01.1984 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду електромонтера. Наказом №12-к від 26.05.2014 року позивач був звільнений з займаної посади, у зв'язку зі скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні позивачу не було виплачено заборгованості по заробітній платі. На підставі рішення суду від 15.01.2015 року, заборгованість позивачу було виплачено лише 14.08.2015 року. Через затримку з виплати заробітної плати, позивачу спричинено моральну шкоду, оскільки заробітна плата була єдиним джерелом існування позивача. Відповідач систематично порушував строки виплати заробітної плати, мав борг по зарплаті перед позивачем, позивач перебував у скрутному матеріальному становищі, не міг нормально харчуватись, що призвело до погіршення стану здоров'я, позивачу було встановлено третю групу інвалідності. ОСОБА_1 був змушений оформляти кредити в банках для свого проживання та лікування. Через відсутність коштів позивач втратив нормальні життєві зв'язки, змушений був шукати додатковий заробіток у вільний час, обмежував себе в придбанні необхідних речей: одягу, палива, їжі, відпочинку, чим було принижено його честь і гідність як людини і працівника.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що згідно наданих позивачем доказів останній пов'язує настання у нього інвалідності з невиплатою заборгованості по заробітній платі у зв'язку із чим просить стягнути моральну шкоду, проте між вказаними обставинами відсутній причинно-наслідковий зв'язок, щодо інших обставин, на які посилається позивач, то вони не підтверджені жодними доказами.

Судом встановлено, що 02.01.1984 року ОСОБА_1 наказом №1-к Міншляхбуд УРСР Республіканське об'єднання «Укршляхзв'язок» був прийнятий на роботу в Кіровоградський лтцДс електромонтером станційного радіообладнання 4 розряду. Наказом ДП дорожнього зв'язку інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язк» філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» №12-к від 26.05.2014 року позивача звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 25.06.2014 року позивачу призначено виплату допомоги по безробіттю та відкладено виплату допомоги по безробіттю. 27.06.2014 року розпочато виплату допомоги по безробіттю. 21.06.2015 року припинено виплату допомоги по безробіттю. Наведена обставина підтверджується відомостями трудової книжки позивача, серії НОМЕР_1 від 25.07.1977 року (а. с. 8 - 12).

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської обл. від 15.01.2015 року стягнуто з ДП дорожнього зв'язку інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» на користь ОСОБА_1 32 455,89 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26.05.2014 року по 01.01.2015 року включно в сумі 5 514,87 грн., а всього в загальній сумі 37 970,76 грн. (а. с. 14 - 15).

Відповідно до виписки №911 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 16.03.2016 року, затвердженою ЦРЛ Голованівська Кіровоградської обл (а. с. 16), довідки №116 лікарсько-консультативної комісії Голованівського ЦРЛ (а. с. 18) ОСОБА_1 в період з 02.03.2016 по 16.03.2016 знаходився на лікуванні у стаціонарному терапевтичному відділенні. Діагноз: вроджена аномалія розвитку нирок. Полікістоз нирок. Хронічний вторинний пієлонефрит в ст. загострення. Сечокам'яна хвороба. Нефрогенна артеріальна гіпертензія ІІ ступеня. Вторинна анемія легкого ступеня. Хронічний ерозивний гастродуоденіт, ст. ремісії. Анамнез захворювання: хворіє з дитинства, обстежувався в ЦРЛ, періодично приймав лікування вдома. Стан хворого погіршився останні 2 роки у зв'язку із набряками рук та ніг, задишкою. Стан хворого погіршився в кінці лютого 2016 року. Рекомендовано проходити планове стаціонарно - відновне лікування 1-2 рази на рік (а. с. 19 - індивідуальний план реабілітації інваліда).

Згідно довідки МСЕК №860872 від 05.04.2016 року (а. с. 17), ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності загального захворювання. Інвалідність встановлена строком до 01.05.2017 року.

Відповідно до виписки по картці/рахунку: 398274 і додатковим рахунком до договору, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» 24.02.2016 року, ОСОБА_1, в період 01.01.2013 - 21.04.2016 користувався кредитною карткою банку НОМЕР_2 (а. с. 28 - 40 - копії виписок).

Позивач в період з 18.06.2014 року по 18.05.2016 року перебуває на обліку як безробітний в Голованівському РЦЗ. Наведена обставина підтверджується довідкою Голованівському РЦЗ №222 від 18.05.2016 року (а. с. 42).

ОСОБА_1 зазначає, що через несвоєчасну виплату заробітної плати, перебував у скрутному матеріальному становищі, оскільки заробітна плата була єдиним джерелом його існування, він не міг нормально харчуватись, що призвело до погіршення стану здоров'я, захворювання печінки та нирок, в подальшому він став інвалідом, був змушений обмежувати себе в придбанні необхідних речей, одягу, палива, відпочинку чим було принижено його честь і гідність як людини і працівника. Позивач змушений був шукати додатковий заробіток у вільний час, оформляв кредит в банках для свого проживання та лікування. Наведеними діями позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 90 000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім'ї чи близьких родичів або у зв'язку з пошкодженням його майна, приниження честі, гідності позивача. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» постановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 237-1 КЗпП України зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

На підтвердження завдання моральної шкоди, позивач надає виписки та довідки з лікувальних закладів. Проте, вказані довідки стосуються вроджених, хронічних та захворювань з дитинства, що не можуть підтверджувати наявності моральної шкоди в даних правовідносинах, оскільки вони жодним чином не пов'язані із невиплатою заробітної плати.

Згідно наданих позивачем доказів, останній пов'язує настання у нього інвалідності з невиплатою заборгованості по заробітній платі у зв'язку із чим просить стягнути моральну шкоду, проте, як вірно зазначив представник відповідача, між вказаними обставинами відсутній причинно-наслідковий зв'язок.

Щодо інших обставин, на які посилається позивач, то вони не підтверджені жодними доказами.

Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, останній не довів належними і допустимими доказами заподіяння йому такої шкоди, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ