РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі головуючого судді Мамаєвої О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко Ірина Валентинівна, ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2015р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування від 06 липня 2009 року недійсним.

В обґрунтування позову вказала, що з ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7 останні шість років свого життя батько важко хворів, в тому числі у вересні 2008 року він переніс інсульт, що призвело до порушення функцій лівих кінцівок. Хвороба позначилась і на його психічному стані. З 2010 року позивач залишала роботу і знаходилась біля батька, який потребував стороннього догляду. Через деякий час, випадково, позивач дізналась, що 06.07.2009 року батько подарував своє єдине житло - квартиру АДРЕСА_1, невідомій особі - ОСОБА_8. На даний час власником квартири значиться ОСОБА_3 Вважає, що цей правочин не відповідав внутрішній волі батька, оскільки на час укладення правочину він не міг усвідомлювати значення своїх дій у зв'язку із похилим віком, важким станом здоров'я, складною ситуацією в житті, так як поховав дружину, переніс інсульт, залишився паралізований.

На підставі викладеного просить визнати договір дарування недійсним на підставі ч.1 ст. 225 ЦК України.

Ухвалою суду від 17.11.2015р. до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_6.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач та його представник вказали, що з позовом не згодні. Пояснили суду, що ОСОБА_7 був батьком ОСОБА_9, і відповідно дідом позивача. Про це вони дізнались приблизно у 2006р., він з дідом часто зустрічався на їх дачі, де святкували дні народження, та свята у сімейному колі. ОСОБА_7 бажав подарувати квартиру ОСОБА_9, однак, останній відмовлявся, тоді ОСОБА_7 подарував квартиру дружині ОСОБА_9 - ОСОБА_8 А після смерті батьків, відповідач отримав у спадщину спірну квартиру. Вважають позов безпідставним, просять у задоволенні позову відмовити.

Третя особа Захаренко І.В. не з'явилась, про причини неявки суд не сповістила. У попередніх судових засіданнях вказала, що з позовом не згодна, оскільки на час вчинення договору дарування ОСОБА_7 розумів значення своїх дій, вона особисто роз'яснила йому наслідки укладення договору дарування, та можливість укладення договору довічного утримання, та він наполіг саме на укладенні договору дарування.

Третя особа ОСОБА_6, не з'явилась, про причини неявки суд не сповістила. У попередніх судових засіданнях підтримала позовні вимоги.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_7 № 5472/820, медичну карту № 2963, та медичну карту ОСОБА_7, заведену у ЦПМСД-5, вислухавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлені наступні обставини, та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору дарування від 06 липня 2009р., ОСОБА_7 подарував ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1, договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В. /а.с. 16-17/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, після її смерті свідоцтво про право на спадщину за законом - вищевказану квартиру, отримав її чоловік ОСОБА_9 /а.с. 18/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 /а.с. 7/, із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулась дочка ОСОБА_1 та ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9, із заявою про прийняття спадщини звернувся його син ОСОБА_3, та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру, після смерті батька /а.с. 27/.

На підтвердження своїх доводів щодо важкого стану здоров'я ОСОБА_7 позивач надала суду виписки з медичних карт /а.с. 12-15/, а на підтвердження складної ситуації в житті - свідоцтво про смерть дружини ОСОБА_16, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с. 10/. Також в судовому засіданні були оглянуті медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_7 № 5472/820, медична карта № 2963, та медичну карта ОСОБА_7, заведена у ЦПМСД-5

Допитані у судовому засіданні свідки пояснили наступне.

Свідки зі сторони позивача:

Свідок ОСОБА_10 вказав, що ОСОБА_7 - його дядько. Йому відомо, що у 2008р. у ОСОБА_7 був інсульт, за ним доглядали його дочки. Спочатку не міг ходити, потім пересувався зі сторонньою допомогою. Після перенесеного інсульту у ОСОБА_7 бували провали у пам'яті, не впізнавав рідних.

Свідок ОСОБА_11 вказала, що вона жила із ОСОБА_7 по сусідству, їй відомо, що у 2008р. він переніс інсульт, за ним доглядала дочка ОСОБА_1, вона гуляла із ним, він пересувався за допомогою палиці. Після інсульту він часто забував події, що з ним відбувались, вважає, що у 2009р. він не міг усвідомлювати значення своїх дій. ОСОБА_1 з сестрою доглядала за батьком, так, ОСОБА_1 поселилась із ОСОБА_7 приблизно у кінці 2009р. на початку 2010р., так як він не міг вже самостійно себе доглядати.

Свідок ОСОБА_12 показав суду, що разом працював із ОСОБА_7, а після виходу на пенсію підтримували дружні відносини. Ходили один до одного в гості. Після інсульту також продовжували спілкуватись, він інколи приходив та допомагав ОСОБА_7 виходити на прогулянку. Після перенесеного інсульту стан здоров'я ОСОБА_7 зовсім погіршився приблизно з 2012-2013р., десь за рік- півтора до смерті, коли він стан "заговорюватись", не впізнавав близьких, говорив не зовсім зрозумілі речі, наприклад пропонував поїхати на рибалку на своєму червоному автомобілі, при цьому автомобіля у нього не було.

Свідок ОСОБА_13 вказала, що вона старша по під'їзду, де проживав ОСОБА_7, їй відомо, що у 2008р. ОСОБА_7 переніс інсульт, після інсульту він пересувався з палицею. Поведінка стала дивною, він чіплявся до сусідів, їй пропонував одружитись, хоча у неї є чоловік. Іншій сусідці дзвонив у двері вночі. У 2010р. він ще самостійно пересувався, ОСОБА_1 постійно навідувалась до нього, а з 2012р. його і фізичний і психічний стан зовсім погіршився, ОСОБА_1 стала проживати разом з ним, так як він не міг самостійно себе обслуговувати, навіть ходив у підгузках.

Свідки зі сторони відповідача:

Свідок ОСОБА_3 вказав, що він є братом відповідача, а ОСОБА_7 приходився йому ділом. ОСОБА_7 познайомився із їх батьком ОСОБА_9, у 2008р., він визнав ОСОБА_9 своїм сином, вони стали часто зустрічатись, спільно святкувати різні події, збирались в основному на дачі у ОСОБА_9. ОСОБА_7 був на похоронах матері свідка - ОСОБА_8 у вересні 2009р., він самостійно пересувався.

Свідок ОСОБА_14, показав суду, що він знає сім'ю ОСОБА_9, так як його дача знаходиться по сусідству із дачею ОСОБА_9, вони часто разом збираються відмічати свята. Так, йому відомо, що у 2008р. у ОСОБА_9 знайшовся батько - ОСОБА_7, він з цього часу часто приїздив на дачу до ОСОБА_9. ОСОБА_7 був на похоронах ОСОБА_8, яка померла восени 2009р., потім на поминках та на роковинах. Після роковин смерті ОСОБА_8 він не бачив ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_15 показала суду, що вона є матір'ю дружини ОСОБА_3, їй відомо, що у 2008р. у житті ОСОБА_9 з'явився ОСОБА_7, який визнав себе батьком ОСОБА_9. З цього часу сім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_7 часто зустрічались на свята на дачі ОСОБА_9, в тому числі святкували ювілей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 - 80-річчя. ОСОБА_7 був на похоронах ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, він пересувався самостійно, нормально виглядав. В подальшому він також приїздив на 9 днів, 40 днів та на роковини після смерті ОСОБА_8

Їй відомо, що ОСОБА_7 переніс інсульт, лікувався в БСМП та в госпіталі для ветеранів війни. Вона особисто періодично спілкувалась із ним по телефону. Будь-якої дивної поведінки за ним не помічала. Останній раз спілкувалась із ним перед Новим роком - 2014р.

Таким чином, із показань свідків ОСОБА_3, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_15 слідує, що у ОСОБА_7 не було психічних розладів у 2008-2009 роках. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 пояснили, що ОСОБА_7 після інсульту забувався, був неадекватним.

Однак, суд надає перевагу показанням свідків ОСОБА_3, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_15, оскільки їх доводи узгоджуються із іншими матеріалами по справі, та критично оцінює показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13.

Так, із медичної документації вбачається, що у 2008 році ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в Першій міській лікарні судинно-неврологічного відділення протягом 26 днів, при госпіталізації був у свідомості, був оглянутий лікарем-психіатром, винесено діагноз: "Наслідки органічного враження головного мозку зі зниженням інтелектуально-мнестичних функцій з емоційно вольовою лабільністю". Лікарями невропатологом та іншими спеціалістами порушення психічної діяльності не відмічені. Був виписаний із відділення із покращенням ( у відділенні видів, вставав, ходив по палаті), при виписці не було рекомендовано спостереження у лікаря-психіатра.

Наступне звернення до лікаря було 03 липня 2009 року, коли ОСОБА_7 був оглянутий невропатологом поліклініки за місцем проживання для направлення на планове лікування у госпіталь інвалідів війни, лікарем оформлена путівка до ГІВВВ № 167 з 24.07.2009 року.

В медкарті стаціонарного хворого за період лікування з 24.07.2009 року по 10.08.2009 року, психічних розладів не зафіксовано, консультацій психіатрів не призначалось та рекомендацій спостереження у психіатра не було.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 221 від 27 травня 2016 року, ОСОБА_7 в момент підписання договору дарування квартири АДРЕСА_1 06 липня 2009 року психічним захворюванням не страждав та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /а.с. 131-143/. При цьому експертом ретельно дослідженні показання учасників справи, свідків, досліджена медична документація ОСОБА_7

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із наступного.

Згідно ч.1,3,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак, у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити по справі судово-психіатричну експертизу. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Таким чином, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 під час укладення договору дарування спірної квартири 06 липня 2009 року не усвідомлював значення своїх дій.

При цьому та обставина, що ОСОБА_7 у момент підписання спірного договору міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_15, медичною документацією ОСОБА_7, висновком судово-психіатричної експертизи №221 від 27 травня 2016 року, які узгоджуються між собою, та у суду немає підстав не довіряти їм.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають за безпідставністю вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 28 вересня 2015 року, підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 30, 60, 88, 154, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 225 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко Ірина Валентинівна, ОСОБА_6, - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 28 вересня 2015 року, скасувати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя О.В.Мамаєва