Єдиний унікальний номер 227/6434/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1146/2016
Єдиний унікальний номер 227/6434/15-ц Головуючий у 1 інстанції Притуляка С.А.
Номер провадження 22-ц/775/1146/2016 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Постолової В.Г., Тимченко О.О.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа нотаріус шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про усунення від спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 квітня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору нотаріус шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, про усунення від спадкування відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, просила скасувати рішення, ухвалите нове, оскільки суд першої інстанції не врахував всіх обставин, що мають значення по справі: в заповіті не визначено в натурі, яке майно належить йому на праві власності та передається після його смерті, заповіт складений одночасно обома подружжя, тому спадкування можливо лише після смерті обох заповідачів, судом порушено ст. 355, 1223, 1226, 1233, 1234, 1243, 1257, 1261-1265, 1277 ЦК України та ст.. 57, 59 СК України.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились.

Позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та третя особа нотаріус шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_4) є онукою позивача - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4), квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5, 09 лютого 2015 року ОСОБА_5 помер, склавши за життя на користь онуки ОСОБА_4 заповіт щодо усього належного йому майна, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, на момент смерті ОСОБА_5 разом із ним мешкала його дружина ОСОБА_1, 26 лютого 2015 року представник позивача звернулася до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на обов'язкову частку в спадковому майні, з жовтня 2015 року ОСОБА_1 надають допомогу співробітники територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність обставин для усунення відповідача від права на спадкування, а саме ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

До предмету доказування по даній категорії справ відноситься безпорадний стан спадкодавця, потреба в отриманні допомоги, винний характер ухилення від надання допомоги з боку спадкоємця. При цьому наявність хвороб на час смерті, їх тривалий характер, давність набуття не свідчать про безпорадний стан за життя чи на час смерті.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Отже, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

З огляду на зміст зазначеної норми закону суд, вирішуючи таку справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами настання вище наведених обставин, зокрема, що спадкодавець знаходився у безпорадному стані, існувала потреба спадкодавця в допомозі саме відповідача, а також ухилення останнього від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, тобто наявності винної поведінки (умислу) в його діях щодо ненадання такої допомоги.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що заповіт відносно відповідача не визначає конкретний перелік майна, яке заповідається та відсутність підстав для спадкування частки квартири, яка перебуває в спільній сумісній власності подружжя - не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки зміст заповіту та обсяг спадкового майна не відноситься до предмету доказування по спорам про усунення від спадкування.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: