У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 20 березня 2000 року до 23 листопада 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від якого мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час шлюбу вони вирішили придбати житло, у зв'язку з чим 21 липня 2006 року ОСОБА_5 уклала з АППБ «Аваль» кредитний договір на споживчі цілі, відповідно до умов якого отримала 25 885 доларів США.

У цей же день ОСОБА_5 придбала у ТОВ «Альянс-Жилбуд» цінні іменні папери у кількості 4 048 штук на придбання квартири АДРЕСА_2 та одержала на своє ім'я сертифікат облігацій № 0002002.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2014 року у справі за його позовом до ОСОБА_5 про визнання майна спільним майном подружжя за ним (позивачем) та ОСОБА_5 визнано право власності у рівних частках, тобто по Ѕ частини за кожним, на автомобіль марки «Форд Сієра», державний номерний знак НОМЕР_1, квартиру АДРЕСА_3, іменні цільові облігації ТОВ «Альянс-Жилстрой» у кількості 4 048 штук на суму 145 242 грн на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4.

Під час розгляду зазначеної вище справи він дізнався, що іменні цільові облігації, половина з яких належить йому, були переоформлені на право власності на квартиру АДРЕСА_4 ще 20 квітня 2013 року, й це право власності одноособово зареєстровано за ОСОБА_5

Посилаючись на те, що він (позивач) має право на Ѕ частини спірної квартири відповідно до ст. 70 СК України, просив позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 40,1 кв. м, яка складається з кімнати площею 17,3 кв. м, кухні - 8,9 кв. м, ванної кімнати - 4,6 кв. м, коридору - 7,4 кв. м, балкону - 1,9 кв. м. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи із положень ст. 70 СК України, вимог ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України, з урахуванням роз'яснень, викладених у з п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_4

Зокрема, суди, встановивши, що спірна квартира була придбана відповідачкою після розірвання шлюбу з позивачем шляхом обміну вищевказаних іменних цільових облігацій у кількості 4 048 штук, які визнані спільним сумісним майном подружжя, та які були придбані спільно сторонами саме для придбання цієї квартири, правильно визнали за ОСОБА_4 право власності на Ѕ її частини.

Доводи скарги цих висновків не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Суди попередніх інстанції надали належну оцінку доказам (ст. 212 ЦПК України), які були наявні у матеріалах справи на момент ухвалення судових рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик