АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

[1]

26 грудня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Мазурик О.Ф., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року вказані в клопотанні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду визнано неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме надання до апеляційного суду обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій мають бути зазначені причини пропущення строку.

На виконання вимог ухвали, апелянтом 14.11.2016 року подано до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року.

В обґрунтування клопотання вказав, що він фактично брав участь у справі через свого представника, але не був присутній під час проголошення судового рішення ані 14 липня 2014 року, ані при проголошені ухвали суду 30 червня 2016 року.

А відтак, вважав, що строк на апеляційне оскарження вказаних рішень відраховуватиметься саме з дати їх отримання.

Вказував, що ним вживалися всі можливі дії, щодо прийняття участі у справі, як особисто так і через представників. Зазначав, що він цікавитися про рух справи шляхом моніторингу інформації про рух справи, з відповідних офіційних сайтів.

Колегія визнає зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними.

Згідно ст. 38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Обсяг і зміст повноважень представника визначаються не волевиявленням сторони, а нормами ЦПК України. Довіритель має право лише обмежити повноваження представника на певні процесуальні дії. Сам факт наділення представника повноваженнями означає згоду довірителя на здійснення всіх процесуальних дій, які він сам міг би здійснити, крім тих, які ним обмежені.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно розписки, що міститься в матеріалах справи (а.с. 152), копію вказаної ухвали отримано представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3. 30.06.2016, а отже строк на апеляційне оскарження закінчився 11.07.2016 року.

Разом з цим з апеляційною скаргою ОСОБА_2 звернувся 25 жовтня 2016 року.

Інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, клопотання не містить, а порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо видачі копії рішення не встановлено.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, встановлення статтею 297 ЦПК України порядку про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не є порушенням права на справедливий судовий захист і не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Згідно ч. 3 ст. 297 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження та відповідно до ч. 5 ст. 297 ЦПК України повертає апелянту матеріали, додані до апеляційної скарги.

Таким чином, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 297 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя:

Справа № 757/8122/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14577/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Ільєва Т.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.