Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2016 Справа №607/12450/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді - Сливка Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Зарічної О.П.,

за участю прокурора Тронка Н.В.

представника ТОККПНЛ, лікаря-психіатра ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за заявою представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікаря-психіатра ОСОБА_1 про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку,

ВСТАНОВИВ:

Представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі ТОККПНЛ ) ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізацію особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2 до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні для стаціонарного обстеження та лікування. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у ОСОБА_2 наявний психічний розлад, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби та суттєву шкоду його здоровю внаслідок погіршення психічного стану, у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_2, які надійшли від його матері ОСОБА_3 На підставі цих відомостей ОСОБА_2 був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_4, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації ОСОБА_2 Також ОСОБА_2 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію ОСОБА_2 згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу. Згода ОСОБА_2 на госпіталізацію відсутня, тому просить винести рішення про його примусову госпіталізацію.

У судовому засіданні представник ТОККПНЛ, лікар-психіатр ОСОБА_1 заяву підтримала і пояснила, що відсутній документ, який посвідчує особу ОСОБА_2, також відсутня можливість забезпечити явку у судове засідання його законного представника .

Прокурор, в судовому засіданні, заперечив щодо задоволення заяви про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізації особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, вважає, що вона є передчасною, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази, що особа, щодо якої подано заяву є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто відсутній документ, котрий ідентифікує особу.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява лікаря-психіатра до задоволення не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні зясовано, що на адресу суду надійшла заява лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_1 про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізацію особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_3 до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні для стаціонарного лікування.

До заяви долучено висновок комісії лікарів, згідно якого вбачається, що особа, відносно якої зроблена заява, має важку розумову відсталість, та потребує госпіталізації на стаціонар без його згоди.

Згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу визначено підстави для госпіталізації особи в примусовому порядку до психіатричного закладу, а саме: особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст. 282 ЦПК України, залежно від встановлених обставин, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову у її задоволенні.

Відтак: Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї, в силу ст.. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України.

У 2006 році Верховною Радою України прийнято Закон Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, стаття 17 якого передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

Стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути необхідним в демократичному суспільстві. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законно мети. (справа Кутцнер проти Німеччини, п.60, та рішення від 18 грудня 2008 року Савіни проти України).

Поняття приватне життя у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоровя людини, медичне втручання, (Гласс проти Сполученого Королівства від 09 березня 2004 року), вільне розпорядження своїм тілом (Крістіна Гудвін проти Сполученого Королівства від 11 липня 2006 року).

А тому, суд зауважує, що примусова психіатрична допомога безперечно є втручанням у приватне життя особи, щодо якої лікарем психіатром внесено заяву до суду, в розумінні частини першої статті 8 Конвенції, і очевидно, для здійснення втручання слід дотриматися умов, визначених частиною другою зазначеної статті Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги.

Однак, законний представник особи щодо якої подано заяву про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, у судове засідання не зявився, що позбавляє суд можливості ідентифікувати особу ОСОБА_2 відносно якого представником Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні подано до суду заяву про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу.

Аналізуючи наданні заявником докази в їх сукупності, суд зауважує, що належних та допустимих фактичних даних, які свідчать про нагальну необхідність втручання в приватне життя шляхом госпіталізації особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2 до Тернопільської обласної комунальної клінічно психоневрологічної лікарні для стаціонарного лікування, заявником не доведено, оскільки відсутні докази, що особа вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, які б обумовлювали його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби та суттєву шкоду його здоровю внаслідок погіршення психічного стану.

Окрім того, суд зазначає істотну обставину, котра виключає задоволення заяви, оскільки обовязок доказування покладається на заявника, проте, останнім суду не надано жодного документа, котрий дозволяє ідентифікувати особу, щодо якої розглядається заява, як ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, а також у судове засідання не зявився законний представник особи щодо якої подано заяву про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

За наведених обставин, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 223, 279, 282, 294, 296 ЦПК України, ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікаря-психіатра ОСОБА_1 про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку госпіталізацію особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2 до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні для стаціонарного лікування відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до аАпеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_5