Справа №489/3439/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який обґрунтувала тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 1955 р. і до його смерті 19 червня 2007 р. За життя ОСОБА_3 склав заповіт 11 травня 2006 р. на її користь щодо усього належного йому майна, а потім 28 серпня 2006 р. склав інший заповіт, яким заповів усе майно ОСОБА_2

Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на житлову квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 18 жовтня 1991 р.

Після цього відповідачка запропонувала позивачці оформити на неї заповіт з обмін на догляд. Вважаючи, що підписує заповіт на відповідачку, позивачка в дійсності 03 вересня 2007 р. підписала заяву про відмову від обовязкової частини в спадщині чоловіка. Про те, що вона відмовилася від обовязкової частини дізналася лише в липні 20156 р. після отримання копії заяви з нотаріальної контори та розяснення її змісту юристом. Вважає, що помилилася щодо змісту правочину. Зазначає, що їй мало б належати за законом ? частини квартири ? як обовязкова частка, ? як половину від ? частини чоловіка в праві власності на квартиру набуту в шлюбі, іншого житла в неї немає, сплачує за комунальні платежі самостійно.

Просила визнати недійсною відмову від прийняття спадщини від 03 вересня 2007 р., застосувавши наслідки недійсності правочину.

В судовому засіданні позивачка з представником позов підтримали.

Відповідачка з представником проти задоволення позову заперечували.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Після смерті ОСОБА_3 19 червня 2007 р. спадщину заявою до нотаріальної контори від 30 серпня 2007 р. прийняла ОСОБА_2 на підставі заповіту посвідченого спадкодавцем на її користь 28 серпня 2006 р. за реєстровим №5-549. За змістом заповіту ОСОБА_3 заповідав ОСОБА_2 все, на що буде матиме право на час смерті.

11 травня 2006 р. ОСОБА_3 склав аналогічний за змістом заповіт за реєстровим №5-449 на свою дружину ОСОБА_1, який був скасований заповітом на користь ОСОБА_2 згідно ч. 2 ст. 1254 ЦК України.

На час смерті ОСОБА_3 з ним проживала та була зареєстрована непрацездатна дружина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка перебуває на пенсії за віком з січня 1994 р. (а.с.13).

Дітей у подружжя ОСОБА_4 не було.

В заяві до нотаріальної контори від 03 вересня 2007 р. ОСОБА_1 відмовилася від обовязкової частки у спадщині та визнала, що спадкодавець залишив заповіт не на її користь, спадкове майно є особистою власністю спадкодавця і на видачу свідоцтва про право власності вона не претендує. В заяві зазначено, що її можливо відкликати протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини

Спадковим майно ОСОБА_3 була квартира АДРЕСА_1 згідно свідоцтва право особистої власності від 15 січня 1992 р.

31 травня 2008 р. на імя відповідачки Другою миколаївською державною нотаріальною конторою було оформлене свідоцтво за реєстровим №1-820 про право на спадщину за заповітом на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 того, того ж дня на імя відповідачки було оформлене свідоцтво про право на спадщину за реєстровим № 1-823 на грошові вклади спадкодавця (а.с. 33-56).

Згідно медичних документів оформлених у 2014-2016 р. р. у позивачки наявне захворювання: кардіосклероз атеросклеротичний, гипертонічна хвороба 2 ст., дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст. (а.с.14-16).

Згідно довідки Центру первинної медико санітарної допомоги №1 від 09 червня 2016 р. позивачка спостерігалася, проходила амбулаторне та стаціонарне лікування з 1999 р. (а.с.17).

Згідно заперечень представника відповідачки норми про недійсність правочину щодо одностороннього правочину не застосовуються, позивачка пропустила строк позовної давності без поважних причин, тому що немає доказів про дійсність її тверджень в позові про обізнаність з обставинами справи у 2016 р.

Позивачка суду пояснила, що вважала, що склала заповіт на відповідачку з метою догляду за собою довічно, а те що квартира змінила власника дізналася з факту зміни особового рахунку по оплаті комунальних платежів, після цього відповідачка припинила їй приносити їжу. Зазначає, що платить за комунальні послуги сама. До нотаріуса пішла робити заповіт на відповідачку, документ вона не читала, їй прочитали вголос. Пояснила, що запропонувала оформити на відповідачку заповіті і вважала, що підписує заповіт, не вірить, що чоловік написав заповіт на відповідачку.

Відповідачка пояснила, що дружили з позивачкою та її покійним чоловіком з 1972 р., сам ОСОБА_3 та його дружина наполягали зробити заповіт на неї, щоб ОСОБА_1 з її боку був догляд та допомога. Щодо оспорюваного правочину то сама ОСОБА_1 повела її до нотаріуса та підписала відмову від своєї частки від спадщини. З березня 2016 р. позивачка відмовляється від продуктів харчування та допомоги від неї. Зазначила, що позивачка знає про обставини оформлення нею спадщини.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона, як сусідка позивачка, заповнює для неї квитанції для оплати комунальних послуг і у грудні 2015 р. дізналася що особовий рахунок змінений на нового власника відповідачку, про що розповіла позивачці.

Свідок ОСОБА_6 показав, що підтримує дружні стосунки з обома сторонами, померлий ОСОБА_3 просив ОСОБА_2 доглянути за його дружиною та підписав відповідні документи.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона є знайомою відповідачки та через неї років 10 тому познайомилася з позивачкою, сторони були після смерті ОСОБА_1 найкращими подругами, після госпіталізації позивачки у 2015 р. між ними почалися чвари.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що є знайомою відповідачки і знає, що чоловік позивачки написав на неї заповіт з проханням доглянути дружину. Після смерті чоловіка позивачка була адекватною.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона з 1970 х років знає сторін, були дуже дружні, після смерті чоловіка позивачки, з приводу відвідувань ними нотаріуса нічого не знає.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що знайома з обома сторонами, були дружні, після смерті чоловіка позивачка відмовилася від спадщини на користь відповідачки, про що їй розповіла. Після виписки з лікарні назвала відповідачку аферисткою, про що та їй також розповіла.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що відповідачка його дружина. Позивачку хтось підмовляє, бо вона телефонує та звинувачує, що нібито приписали у неї чотирьох осіб, то вкрала заповіт і переписала його на себе. До нотаріуса після смерті чоловіка позивачки його дружина та позивачка поїхали вдвох.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що є знайомою позивачки, відповідачку зустрічала у неї по святах, у 2015 р. позивачка розповіла, що відповідачка відмовилася її доглядати. Розповіла, що вважала що підписує заповіт, а не відмову від спадщини.

Свідок ОСОБА_13 показала, що позивачка говорила, що чоловік залишив заповіт на її користь, про те що позивачка відмовилася від спадщини та їй не розповідала, відповідачку бачила кілька разів.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що позивачка розповідала, що відповідачка успадкує після неї.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що не знає чи відмовилася позивачка від спадщини, її мати казала, що позивачці допомагають люди.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що їй не відомо про обставини відвідування сторонами нотаріусу.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що виконував для позивачки сантехнічні роботи, за які вона йому сплачувала особисто.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно правової позиції ВС України в постанові від 02 грудня 2015 р. в справі №6-895цс15 в разі визнання судом поважними причин пропущення позовної давності, то строк позовної давності підлягає поновленню.

З наданих суду доказів, суд встановив, що доказів про обізнаність позивачки про оформлення на відповідачку свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру немає.

У звязку з тим, що саме з цим юридичним фактом повязані, як вважає позивачка, порушення її спадкових прав, то строк позовної давності слід поновити, оскільки є пропущеним з поважних причин.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова спадкує незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Частиною 1 ст. 1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу. Проте це стосується спадкоємця за заповітом та відмови на користь іншої особи.

Разом з тим, відмова від прийняття спадщини є правочином, оскільки є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила (ст. 202 ЦК України).

Будь-який правочин можу бути визнаний недійсним (встановлена його нікчемність) з огляду на положення ст. 203, 215 ЦК України. Зокрема, правочин відмова від прийняття спадщини, може бути визнаний недійсним з підстави вчинення його під впливом помилки.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 р. в справі 6-202цс15 висловив правову позицію, що наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту відповідного правочину та роз'яснення нотаріусом його суті, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичних дій, що притаманні відповідному виду правочинів.

На час підписання заяви про відмову від спадщини, позивачка мала похилий вік (78 років) та стан здоровя що йому відповідав, була одинокою особою, перебувала з відповідачкою у дружніх відносинах, довіряла їй, мала на свою користь заповіт від чоловіка, про обізнаність її про скасування його наступним заповітом на користь відповідачки справа доказів не містить. Квартира щодо якого одноособово оформила право власності за заповітом відповідачка, є єдиним житлом позивачки, в якому вона мешкає з 1968 р. (а.с.5).

Тож з огляду на обєктивні обставини, що мали місце на час вчинення оспорювнаого правочину, суд вважає що помилка в діях позивачки мала місце, а відповідачка належними та достатніми доказами не довела відсутність такої помилки у діях позивачки.

Позовна вимога про застосування наслідків недійсності безоплатного одностороннього правочину задоволенню не підлягає, визнання недійсною відмови від прийняття спадщини автоматично надає позивачці статус спадкоємця померлого ОСОБА_3, що має право на обовязкову частку. Спори між спадкоємцями щодо перерозподілу спадщини не є предметом даного позову.

Тому позов слід задовольнити частково.

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивачки з відповідачки слід стягнути пропорційно до частини задоволених позовних вимог судовий збір.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності.

Визнати недійсною відмову ОСОБА_1 від обовязкової частки у спадщині померлого 19 червня 2007 р. ОСОБА_3, викладену в заяві від 03 вересня 2007 р. до Другої миколаївської державної нотаріальної контори.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 275,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г. Губницький