Справа № 569/9958/16-ц
20 грудня 2016 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
з секретарем Корнійчук В.М.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 40 946 грн. 41 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу. Позовну заяву мотивує тим, що 26 березня 2015 року відповідач взяв в нього в позику 1 650 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 травня 2015 року. Даний факт отримання коштів відповідачем підтверджується розпискою від 26 березня 2015 року. Станом на день подання позову кошти не повернуто. Крім того, через невиконання зобовязання йому була завдана моральна шкода, яка виразилася в душевних стражданнях у зв'язку з обманом людиною, якій він довіряв, а також неможливістю своєчасно оплатити будівельні матеріали.
В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просив його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився жодного разу, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Згідно повідомлення адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Рівненській області (а.с.10) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2. Надіслані на адресу відповідача, зазначену в позові та повідомленні судові повістки та копії документів повернулися до суду з позначкою на конверті «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до абзацу 3 ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою представника позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні згідно розписки від 26 березня 2015 року ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 1 650 доларів США і зобов'язався повернути їх до 01 травня 2015 року.
Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. ст. 1046, 1047 ЦК України).
Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав відповідний оригінал розписки, складений відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути у визначений строк.
Оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови.
Зазначене узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року та 02 липня 2014 року у справах № 6-63цс13 та №6-79цс14.
Таким чином, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
На час пред'явлення позову борговий документ - розписка знаходилася у представника позивача. Оригінал цієї розписки приєднано судом до матеріалів справи. Знаходження розписки у представника позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу.
З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню отримані ним за договором кошти.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
В позовній заяві позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 40 946 грн. 41 коп., що еквівалентно 1 650 дол. США згідно курсу долара США станом на 04 серпня 2016 року, що не суперечить вищенаведеним вимогам законодавства, а тому суд приходить до висновку про стягнення 40 946 грн. 41 коп. з відповідача.
Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.
Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
У даному конкретному випадку розпискою не передбачено, що ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди.
Діючим законодавством не передбачено право на відшкодування моральної шкоди із правовідносин, що виникають із договірних зобов'язань.
Таким чином, за спірними правовідносинами у ОСОБА_2 не виникає права на відшкодування моральної шкоди.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1790-цс15.
Вирішуючи питання розподілу судових витрати між сторонами, суд враховує, що згідно з частиною першою статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Пунктами 2 та 3 частини третьою статті 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем у зв'язку з розглядом справи здійснено сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 551 грн. 20 коп., а також здійснено витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 02 квітня 2016 року, укладеним між позивачем та його представником - адвокатом ОСОБА_1, розрахунком витрат на правову допомогу відповідно до договору, згідно якого розмір витрат становить 3 989 грн. 20 коп., який суд визнає обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам законодавства, і як пояснив представник позивача дійсний розмір витрат становить 4 000 грн., оскільки йому не було відомо, який час займе останнє судове засідання у справі, а тому воно визначене на протязі 30 хв. і відповідно здійснений такий розрахунок, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 04 серпня 2016 року.
Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору, у розмірі 890 грн. 40 коп.
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 533, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 196, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 40 946 (сорок тисяч девятсот сорок шість) гривень 41 копійка.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4 551 (чотири тисячі пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Рівненського міського суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.
Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Повний текст рішення суду виготовлено 26 грудня 2016 року.
Суддя О.О. Першко