Справа № 541/2982/15-ц
Провадження №2/541/245/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 жовтня 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Куцин В.М.,

при секретарі - Борисенко М. Б.,

з участю адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту нікчемним, третя особа приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_5,

Встановив:

ОСОБА_6, що діє на підставі довіреності (а.с.7) звернулася до суду з вищевказаним позовом в інтересах ОСОБА_3

Обґрунтовуючи позовні вимоги, які підтримала в судовому засіданні вказувала, що 27.06.2014 року в м. Миргород померла матір ОСОБА_3, ОСОБА_7, в наслідок цього відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1.

Після подання 17.10.2014 року заяви про прийняття спадщини, приватний нотаріус ОСОБА_5 позивачу повідомила, що ОСОБА_7 зробила заповіт на все належне їй майно на користь ОСОБА_4

ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_7 за законом, а також є непрацездатним, з огляду на що він успадкував обов'язкову 1/2 частку її спадщини на підставі рішенням Миргородського міськрайонного суду від 26.10.2015 року.

В ході судового розгляду вищевказаної справи позивач ознайомився з заповітом своєї матері від 15.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 За його змістом заповідач заповідає все належне їй майно ОСОБА_4 Текст заповіту виготовлено українською мовою за допомогою технічних засобів. В тексті заповіту ОСОБА_7 зазначено, що спадкодавець володіє українською мовою.

Після компютерного тексту самого заповіту розташований рукописний текст наступного змісту: «цей заповит прочитано мною у голос видповидає мойй воли и подписанно власно ручкою Косодрух ОСОБА_8».

З рукописного тексту в заповіті вбачається, що особа, яка виконала цей текст не володіє українською мовою, оскільки в ньому дуже багато помилок, а прізвище, ім'я та по батькові виконані російською мовою.

Всупереч зазначеним вимогам текст не перекладений російською мовою і в посвідчувальному напису про це не зазначено.

Крім того особистий підпис особи в заповіті значно відрізняється від справжнього підпису ОСОБА_7 Так підпис в заповіті складається з монограми у вигляді великої прописної літери «К» з нахилом вправо та середньої частини у вигляді 7 прописних малих літер «осодрух», які не зєднані між собою, також з нахилом вправо. ОСОБА_7 проживала в будинку ЖБК «Україна», що перебуває на балансі обслуговуючого кооперативу. Даним кооперативом неодноразово складалися письмові заяви, звернення та інші документами, які підписувалися мешканцями будинку, у тому числі - ОСОБА_7 Відповідно до цих документів вбачається, що справжній підпис ОСОБА_7 на відміну від підпису в заповіті, складається з монограми у вигляді прописної великої літери «К» з нахилом вліво; середньої частини у вигляді прописної малої літери «о»; розчерку - заключної частини підпису, яка формується як продовження рухів, якими виконується остання літера «о» зі збільшеним за розміром підрядковим штрихом; та додаткового штриху - безлітерного елементу, не пов'язаного з основною частиною підпису.

На відміну від підпису в заповіті особистий підпис ОСОБА_7 має значно більший розмір літер; характеризується стійкістю до підробки; повторюваністю; ідентифікованістю (оскільки літери «д» та «у» підпису в заповіті не нагадують прізвище заповідача); та швидкістю написання.

Оскільки позивач вважає, що заповіт підписаний не спадкодавцем, за невідомих обставин, відповідно до положень ст. 1257 ЦК України представник позивача просила визнати його нікчемним.

Відповідач ОСОБА_4 заявлені вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Суду пояснила, що ОСОБА_7 проживала в сусідній квартирі. На протязі останніх 7 років син, позивач по справі, не приїжджав до матері, і тому вона зверталася за допомогою до неї та її матері. З кінця 2013 року вона заповняла книжки на оплату комунальних послуг та надавала іншу допомогу. Коли в 2014 році стан здоровя ОСОБА_7 погіршився, вони повідомили про це сина, він просив доглядати за матірю. ОСОБА_7 виявила бажання скласти заповіт та попросила запросити до неї нотаріуса. Вона запросила нотаріуса ОСОБА_5, яка після спілкування з ОСОБА_7 склала заповіт, яким остання заповіла все їй належне майно відповідачу. Заповіт підписувала саме ОСОБА_7 так як під час підписання в квартирі коли нотаріус привезла уже складений заповіт була вона та її мати і бачили це особисто. Через деякий час бабуся захворіла і її було направлено в лікарню на лікування. Під час перебування в лікарні для отримання пенсії ОСОБА_7 дала довіреність на імя відповідача.

27 червня 2016 року ОСОБА_9 померла, вони здійснювали поховання. Позивачу було достовірно відомо про заповіт матері на імя відповідача, оскільки в телефонному режимі він проти цього не заперечував. Після того як про існування заповіту стало відомо представнику позивача, син спадкодавця перестав спілкуватися з відповідачем та став претендувати на спадщину.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_1 вважав, що позов підлягає до задоволення з підстав викладених в позові, окрім того нотаріусом був складений заповіт на українській мові в той час як спадкодавець не володіла українською мовою, що підтверджується текстом викладеним в заповіті ОСОБА_7

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_2 вважав, що в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів недотримання вимог закону при підписанні спадкодавцем та посвідченні нотаріусом заповіту. Безпідставним є посилання позивача на незнання спадкодавцем української мови, оскільки остання уродженка України і в місті Миргороді проживає з 70 років минулого століття.

Третя особа приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, суду повідомила, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги закону. Вона до спадкодавця виїжджала 2 рази, спочатку на запрошення вона прийшла в квартиру ОСОБА_7 де у кімнаті квартири поспілкувалася з останньою, яка їй пояснила, що хоче скласти заповіт на імя відповідача. Потім склавши заповіт знову приїхала до ОСОБА_7, яка його підписала особисто. Під час підписання в кімнаті була присутня відповідач. Підстави для задоволення позову відсутні, так як при складенні заповіту вона перевірила дієздатність заповідача, остання підписала заповіт в її присутності, а наявність орфографічних помилок в тексті викладеному спадкодавцем не є підставою для задоволення позову.

Свідок ОСОБА_10 підтвердивши пояснення відповідача та третьої особи, повідомила що з позивачем, сином ОСОБА_7 по телефону говорила вона, позивач просив доглянути за мамою та оформити цей догляд документально. Вона бачила, як ОСОБА_7 підписувала заповіт особисто.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що остання доглядає ОСОБА_7 на прохання та зі згоди її сина.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що їй знайомий підпис ОСОБА_7, так як остання в її присутності підписувала різні листи та звернення які готували члени ЖБК. В квітні 2014 року ОСОБА_7 просила, щоб свідок погодилася та здійснювала за нею догляд, однак вона відмовилася.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного.

За змістом частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 2 статті 1247 ЦК вимагається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Згідно частини 2 статті 1248 ЦК, яка кореспондується з пунктом 1.7 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Пунктом 10 глави 9 Порядку визначено, якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, якою вона володіє.

Відповідно до пункту 1.2 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року N 3253/5, діловодство ведеться українською мовою.

За приписами частини 1 статті 1257 ЦК заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Судом встановлено, що15 травня 2014 року приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчила заповіт ОСОБА_7, що зареєстрований в реєстрі за №149, яким остання все належне їй майно, де б воно не знаходилося і чого б воно не складалося, і взагалі все те що буде належати їй на момент смерті заповіла відповідачу по справі ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.38).

До складання заповіту відповідно до вимог ст. 43 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус перевірила цивільну дієздатність ОСОБА_7, в ході бесіди з нотаріусом за відсутності будь-кого з осіб остання виявила бажання скласти заповіт на імя відповідача та після ознайомлення зі змістом заповіту ОСОБА_7, особисто його підписала, за місцем свого проживання, що беззаперечно підтвердили нотаріус ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_10, свідчення яких є аналогічними з поясненнями відповідача.

Не заслуговують на увагу твердження позивача, що спадкодавець не володіла українською мовою, а тому не розуміла змісту заповіту, і потребувала перекладу на російську мову, оскільки остання є уродженкою України і в місті Миргороді проживає з 70 років минулого століття, є членом ЖБК Україна з часу його створення, що підтвердила в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6

Суд не може взяти до уваги обґрунтування позовних вимог позивача, що допущені орфографічні помилки при підписанні заповіту є підставою для визнання його нікчемним, оскільки діюче законодавство не містить таких положень.

Стиль викладу та наявність орфографічних помилок при підписанні заповіту на думку суду є наслідком похилого віку спадкодавця, яка померла у віці 87 років, 27.06.2014 року що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).

Оскільки в супереч вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України представниками позивача не надано належних та допустимих доказів, що спірний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, підпис в заповіті виконаний не спадкодавцем, а при підписанні та посвідченні заповіту нотаріусом не дотримані вимоги ст.1247 ЦК України, тому суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог.

В звязку з відмовою в задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60,208, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання нікчемним заповіту складеного 15 травня 2014 року ОСОБА_7 на імя ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №149, відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного судуПолтавської області, через Миргородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_13