Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 5 березня 2015 року, біля 07.10 год., відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись в м. Ужгороді по вул. Довженка в напрямку вул. Корятовича, порушивши Правила дорожнього руху України, допустив наїзд на належний йому, під його керуванням автомобіль НОМЕР_2. Внаслідок цієї ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Викладені обставини встановлені постановою Ужгородського міськрайонного суду від 1 квітня 2015 року про притягнення відповідача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Внаслідок протиправних дій відповідача, шляхом пошкодження його автомобіля йому була спричинена матеріальна шкода в розмірі 43000 грн., що підтверджується чеками та рахунками про придбання запасних частин до його автомобіля, потрібних матеріалів для ремонту, а також про вартість необхідних ремонтних робіт.

Відповідач фактично визнав спричинену йому матеріальну шкоду, оскільки частково відшкодував йому завдані збитки в розмірі 23000 грн., решту 20000 грн. відповідач відмовляється йому відшкодовувати, посилаючись на відсутність у нього коштів, через що він змушений стягувати ці кошти в судовому порядку.

Крім того, зазначає, що йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що діями відповідача був суттєво порушений його звичний спосіб життя через неможливість користуватися пошкодженим автомобілем, ремонт якого він не може завершити й досі, а також душевні страждання, викликані ускладненням належного догляду за його хворим батьком, а тому моральну шкоду визначає у розмірі 4000 грн.

Під час розгляду справи позивач на підставі ст. 31 ЦПК України збільшив позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди та просив стягнути таку з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 25528.33 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав та просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 25528.33 грн. та моральну шкоду в розмірі 4000 грн., завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 5 березня 2015 року. Додатково пояснив, що відповідачем йому було добровільно відшкодовано 13000 грн. для ремонту автомобіля та здійснено страхову виплату страховою компанією внаслідок пошкодження його автомобіля в розмірі 10242.33 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просить відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що 5 березня 2015 року він дійсно став учасником дорожньо-транспортної приходи, здійснивши наїзд на транспортний засіб «ВАЗ», н/з НОМЕР_3, внаслідок чого останній було пошкоджено. Після дорожньо-транспортної пригоди ним було добровільно надано ОСОБА_1 грошові кошти для прискорення ремонту автомобіля марки «ВАЗ» в розмірі 13000 грн. до здійснення страхової виплати. Оскільки позивач не звертався до страхової компанії після отримання страхової виплати, то вважає, що отримана ним сума була достатньою для ремонту автомобіля. Вимоги позивача про відшкодування ним матеріальної та моральної шкоди вважає необґрунтованими та не підтвердженими. Щодо визначення розміру матеріальної шкоди пояснив, якщо у позивача є якісь претензії, то вони повинні бути до страхової компанії, а не до нього.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які подані сторонами, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 квітня 2015 року, ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, за те, що 5 березня 2015 року, близько 07 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом марки «Дейво», н/з НОМЕР_4 рухаючись по вул. Довженка в напрямку вул. Корятовича в м. Ужгород, не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечну швидкість і допустив наїзд на автомобіль НОМЕР_5, в результаті дорожньо-транспортної пригоди вище вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АОС615120, власником транспортного засобу «ВАЗ 210700 20», номерний знак НОМЕР_3, є позивач ОСОБА_1

Згідно накладних ФОП ОСОБА_3 № 453, № 454 від 05.06.2015 р. вбачається, що позивачем ОСОБА_1 понесені витрати на придбання запчастин та необхідних матеріалів для ремонту автомобіля в розмірі 3345 грн. та 356 грн. відповідно.

З рахунку ПП ОСОБА_4 № 45 від 03.06.2015 р. вбачається, що ОСОБА_1 понесені витрати на придбання запчастин для автомобіля в розмірі 15615 грн.

Відповідно до рахунку ПП ОСОБА_5 № 3 від 04.06.2015 р., позивачем понесені витрати на придбання запчастин для автомобіля НОМЕР_6, в розмірі 5055 грн.

З калькуляції на ремонтні роботи автомобіля НОМЕР_7, складеної майстром ФОП ОСОБА_6, вбачається, що вартість витрат понесених ОСОБА_1 на ремонт автомобіля становить 20915 грн.

Всього, на підставі наведених документів, позивачем понесені витрати в сумі 45286 грн. (3345 грн. + 356 грн. + 15615 грн. + 5055 грн. + 20915 грн. = 45286 грн.).

Судом встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 повязана з експлуатацією транспортного засобу марки «Дейво», н/з НОМЕР_4, була застрахована в ТДВ СТДВ «Глобус», що стверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3110312 від 26.11.2014 р.

Позивач звернувся до страхової компанії з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

ТДВ СТДВ «Глобус» позивачу було виплачено страхове відшкодування згідно полісу № АІ/3110312 в сумі 10242.33 грн., що стверджується платіжним дорученням № 3701 від 26.06.2015 р.

Крім цього, відповідачем ОСОБА_2 було добровільно відшкодовано позивачу 13000 грн. на ремонт автомобіля, що не заперечується сторонами.

Отже, загальний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його транспортного засобу становить 22043.67 грн. (45286 грн. понесених позивачем витрат - 13000 грн. добровільно відшкодованої відповідачем суми = 32286 грн., 32286 грн. - 10242.33 грн. виплаченого страхового відшкодування = 22043.67 грн.).

Згідно з нормами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, у якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик).

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, і особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачом є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-725цс16 від 14 вересня 2016 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення, і з відповідача в користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 22043.67 грн.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п. 9 постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що пошкодження автомобіля, належного ОСОБА_1, мало місце, а отже він має право на відшкодування моральної шкоди у звязку із пошкодженням його майна. Суд вважає, що з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань, які позивач зазнав у звязку із пошкодженням його майна внаслідок неправомірних дій відповідача, характеру адміністративного правопорушення, беручи до уваги наявність душевних переживань у позивача внаслідок позбавлення його можливості використовувати автомобіль та вимушених змін у способі його життя, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, моральну шкоду слід визначити в розмірі 1000 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 243.6 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяної унаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 22043 (двадцять дві тисячі сорок три) гривні 67 копійок та моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.