У Х В А Л А

10 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» до ОСОБА_4 про розірвання договору та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» про зобов'язання виконати умови договору,

в с т а н о в и л а :

Святошинський районний суд м. Києва рішенням від 25 листопада

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від

26 лютого 2016 року, позов ТОВ «Форум-Інвест» задовольнив, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовив, ухваливши: розірвати договір про залучення інвестицій у будівництво житла, укладений 9 листопада

2004 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_4, а також вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року залишила без змін.

27 вересня 2016 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі рішень, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 16, частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

23 січня 2013 року, 14 травня 2015 року, 8 червня й 7 вересня 2016 року, а також постанову Верховного Суду України від 5 лютого 2008 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «Форум-Інвест» та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив із того, що останньою не виконано умови договору про залучення інвестиції в будівництво житла щодо оплати повної вартості об'єкта інвестування у встановлені графіком інвестування строки, зокрема неоплачена ОСОБА_4 частина скалатає 21,44 кв.м, а також не оплачено різницю вартості об'єкта інвестування за результатами обмірів Київського міського БТІ, яка перевищила передбачену договором площу на 14,4 кв.м. При цьому судами установлено, що домовленість про доплату у зв'язку зі збільшенням житлової площі квартири після введення будинку в експлуатацію згідно з обмірами за технічним паспортом БТІ міститься в пункті 6.1. договору; пунктами 3.4, 3.6 договору передбачено, що відмову інвестора від інвестування після змін, зазначених в пункті 3.2, 3.3, організація може розглядати як припинення інвестором виконання зобов'язання за даним договором; згідно з пунктом 3.9 договору у випадку невиконання інвестором графіку інвестування організація залишає за собою право розірвати договір.

Постановою від 5 лютого 2008 року, прийнятою у касаційному порядку, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України скасувала ухвалені у справі судові рішення та передала справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами не надано належної оцінки вимогам закону, та зазначила про необхідність дослідження інвестиційного договору, його предмету, прав та обов'язків сторін, а також питання щодо виконання договірних зобов'язань.

В ухвалі від 8 червня 2016 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо зобов'язання тлумачення положень інвестиційного договору стосовно вартості 1 кв. м площі квартири з підстави відсутності в умовах договору однозначного визначення ціни у грошовому виразі, а також визнання недійсними положень договорів про залучення інвестицій у будівництво житла в частині внесення грошових коштів інвестором. При цьому суди установили належне виконання зобов'язання щодо оплати загальної площі квартири у повному обсязі; рішення в частині визнання права власності, визнання права як інвестора зареєструвати право власності на квартиру, стягнення неустойки й пені скасовано та направлено на новий розгляд оскільки судами не встановлено обставини справи, не досліджено докази і не надано їм оцінки, а також порушено порядок, який встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу від 14 травня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про відсутність підстав, визначених частиною другою статті 651 ЦК України, для розірвання договору про залучення інвестицій у будівництво житла, оскільки інвестором сплачено 100% вартості передбаченої умовами договору площі, а відсутність оплати за 4,33 кв. м, що є збільшенням житлової площі квартири після введення будинку в експлуатацію, не може свідчити про те, що позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору.

У наданій для порівняння ухвалі від 23 січня 2013 року Вищий спеціалізований суд України дійшов висновку що договір про спільну діяльність припинився з моменту ліквідації юридичної особи, а відтак припинення договору унеможливлює його розірвання; при цьому суд урахував відсутність домовленості сторін щодо збереження договору щодо інших учасників.

7 вересня 2016 року суд касаційної інстанції постановив ухвалу, в якій погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для розірвання договору купівлі-продажу квартири оскільки позивачем не доведено передбачених статтями 651, 652 ЦК України умов, які є підставою для зміни або розірвання договору, зокрема невиконання покупцем умов договору та настання істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» до ОСОБА_4 про розірвання договору та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» про зобов'язання виконати умови договору за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко