УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради, третя особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, в якому просила скасувати наказ комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради №127-к від 17 грудня 2015 року; поновити позивача на посаді старшого викладача кафедри дошкільної освіти; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2015 року до дня поновлення на посаді.

Мотивувала вимоги тим, що вона з лютого 2003 року працювала на посадах методиста та старшого викладача кафедри дошкільної освіти на умовах безстрокового договору. 15 вересня 2014 року переведена на умови прийняття на роботу до проведення конкурсу на посаду старшого викладача цієї кафедри, а 24 грудня 2014 року з нею, як з обраною за конкурсом було укладено контракт на посаду старшого викладача кафедри дошкільної освіти за №02-08/44 від 24 грудня 2014 року терміном на 1 рік, з 24 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року, чим погіршено становище як працівника порівняно з законодавством України про працю. ОСОБА_4 зазначила, що сумлінно виконувала свої обов'язки, зауважень, попереджень, доган не мала. Впродовж терміну контракту повністю виконала зобов'язання, покладені на неї. Враховуючи на те, що з боку адміністрації її не було попереджено про розірвання контракту та контрактом не передбачено продовження терміну його дії, 22 грудня 2015 року вона звернулася до ректора з проханням щодо переукладення з нею нового контракту, а у разі відмови, письмово повідомити про причини цього. У зв'язку із хворобою з 29 грудня 2015 року по 06 січня 2016 року ОСОБА_4 перебула на лікарняному, про що повідомила адміністрацію та звернулася із заявою від 30 грудня 2015 року про прохання в перенесенні вирішення питання щодо терміну дії контракту про призначення на посаду старшого викладача до одужання. Проте обидві заяви були проігноровані. 04 січня 2016 року позивач поштою отримала лист від КЗ «ЗОІППО» ЗОР за № 545 від 31 грудня 2015 року за підписом ректора ОСОБА_5, в якому зазначено, що у зв'язку із закінченням 31 грудня 2015 року контракту №02-08/44 від 24 грудня 2014 року її запрошують отримати трудову книжку. 6 січня 2016 року, після закриття лікарняного листа, позивач прийшла до інституту з метою оформлення документів щодо роботи в подальшому. Позивач вважає, що ректор ОСОБА_5 незаконно відмовив в працевлаштуванні. В приймальні нічого не пояснюючи запропонували розписатися в наказі за № 127-к від 17 грудня 2015 року про звільнення з 31 грудня 2015 року, про який позивач нічого не знала і з яким ознайомилася лише 06 січня 2016 року. ОСОБА_4 вважає, що переведення на контракт проведено в порушення вимог ст. 9 «Кодексу законів про працю України», також інститутом порушено пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року за №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору». Суттєвим погіршенням становища позивач порівняно з чинним законодавством є наявність у контракті №02-08/44 від 24 грудня 2014 року пункту 5.11. про обовязок «ЗОІППО» ЗОР звільнити науково-педагогічного працівника по закінченню строку контракту тобто 31 грудня 2015 року. Це свідчить про те, що її звільнення суперечить чинному законодавству, так як вона працювала на умовах безстрокового договору, у 2014 році трудові відносини з інститутом тривали і не переривалися (була переведена), тому зазначення у контракті дати звільнення та фактичного звільнення 31 грудня 2015 року є безпідставним. Також своїми діями адміністрація інституту незаконно відмовила у прийнятті на роботу. Так, як вона 1963 року народження, то має додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню. З 31 грудня 2015 року ОСОБА_4 не працює.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом № 33-к від 01 лютого 2003 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу на посаду методиста вищої категорії(ставка) кафедри дошкільної освіти з 01 лютого 2003 року по переводу з НМЦ міського управління освіти м. Запоріжжя (а.с.63).

Наказом № 7-к від 10 січня 2007 року позивач була переведена на посаду старшого викладача (ставка) та методиста вищої категорії (0,5 ставки) кафедри дошкільної освіти з 10 січня 2007 року (а.с.64).

Наказом № 351-К від 20 серпня 2008 року остання була звільнена з посади методиста вищої категорії (0,5 ставки) з 27 серпня 2008 року за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (а.с.65).

Попередженням про істотні зміни умов праці від 21 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 була попереджена про переведення на умови прийняття на роботу до проведення в установленому законом порядку конкурсу (а.с.16).

У заяві від 15 вересня 2014 року ОСОБА_4 просила перевести її на умови прийняття на роботу до проведення в установленому законом порядку конкурсу на посаду старшого викладача кафедри дошкільної освіти з 15 вересня 2014 року (а.с.43).

Наказом № 101-К від 15 вересня 2014 року позивача на підставі її заяви, переведено на умови прийняття на роботу до проведення в установленому законом порядку конкурсу на посаду старшого викладача кафедри дошкільної освіти з 15 вересня 2014 року (а.с.71-72).

Наказом № 131-К від 24 грудня 2014 року з ОСОБА_4, як обраною за конкурсом, вирішено укласти контракт з 24 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року на посаду старшого викладача кафедри дошкільної освіти (а.с.44-46).

Відповідно до Контракту № 02-08/44 від 24 грудня 2014 року, ОСОБА_4, як науково педагогічний працівник та КП «ЗОІППО» ЗОР підписали контракт з терміном дії з 24 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року (а.с.11-15, 47-51). Пунктом 6.1.1. контракту № 02-08/44 встановлено, що підставами для розірвання Контракту є закінчення строку його дії. Відповідно до п. 5.11. вказаного Контракту КП «ЗОІППО» ЗОР зобов'язано звільняти науково-педагогічного працівника по закінченню строку контракту, достроково на його вимогу, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту в тому числі закладом освіти.

Згідно протоколу № 11 засідання кафедри дошкільної освіти КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної освіти» ЗОР від 26 листопада 2015 року, ухвалено, зокрема, звіт про виконання умов контракту за 2015 рік ОСОБА_4 затверджено (а.с.73-78).

Наказом № 127-к від 17 грудня 2015 року, ОСОБА_4 було звільнено з 31 грудня 2015 року, на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням строку дії контракту (а.с.62).

Згідно до власноручному напису у наказі, позивач не згодна зі звільненням.

Позивач у заяві від 22 грудня 2015 року просила переукласти з нею контракт на новий термін у звязку з тим, що Контрактом № 02-08/44 від 24 грудня 2014 року не передбачено продовження терміну його дії (а.с.4, 52).

У заяві від 30 грудня 2015 року, ОСОБА_4 доводила до відома, що з 29 грудня 2015 року перебуває на лікарняному і просить перенести вирішення питання щодо дії контракту (а.с. 5, 53).

Відповідно до копії журналу обліку документації, яка надійшла до інституту, заява отримана 30 грудня 2015 року (а.с.55-57). Листом від 30 грудня 2015 року, позивача було повідомлено про необхідність отримання трудової книжки у зв'язку із закінченням 31 грудня 2015 року контракту № 02-08/44 (а.с.6).

Відповідно до копії листка непрацездатності, ОСОБА_4 з 29 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року звільнена від роботи (а.с.54).

Відповідно до копії книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, ОСОБА_4 отримала трудову книжку (а.с.79-81).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачазвільнено на підставі наказу № 127-к від 17 грудня 2015 року, відбулося не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням строку дії контракту. При цьому зазначив, що в діях відповідача не вбачається порушень вимог норм КЗпП України.

Висновки судів узгоджуються з правовою позицією викладеною у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів №9 від 06 листопада 1992 року ( із змінами)

При вирішенні даної справи, в межах заявлених позовних вимог, судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська