Провадження № 2/520/1367/16
Рішення

іменем України

12 жовтня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Прохорова П.А.

при секретарі Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля LEXUS RX 350, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, укладений відповідно до довідки-рахунку від 20.06.2013 року, витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 автомобіль LEXUS RX 350, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, а також просив стягнути витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 31 грудня 1999року між ним та відповідачкою - ОСОБА_2 було укладено шлюб.

За час перебування у шлюбі ними було придбано за спільні кошти автомобіль LEXUS RX 350, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Позивач вказує, що нещодавно йому стало відомо, що даний автомобіль відчужений відповідно до довідки рахунку від 20.06.2013 року.

Позивач вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу автомобіля повинен бути визнаний недійсним, оскільки укладений без його письмової згоди та відносно майна, яке є цінним.

Оскільки вищевказаний автомобіль є цінним майном то, на думку позивача, угода щодо відчуження автомобіля LEXUS RX 350 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 потребує державної реєстрації, а продаж автомобіля LEXUS RX 350, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 відбувався відповідно до довідки рахунку від 20.06.2013року, отже її укладення потребувало його письмової згоди.

Однак, як вказує позивач, жодної згоди, зокрема і нотаріально посвідченої, на відчуження автомобіля LEXUS RX 350, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, він не надавав.

Крім того, позивач вказує, що йому стало відомо, що ОСОБА_3 взагалі не розрахувалася з ОСОБА_2 за купівлю вищевказаного автомобіля.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що договір купівлі-продажу автомобіля LEXUS RX 350, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, повинен бути визнаний недійсним у відповідності до статті 65 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.

У судовому засіданні 19.10.2016року позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 19.10.2016року відповідачка - ОСОБА_3 та її представник заперечували проти позову, просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях.

Так, в обґрунтування наданих заперечень відповідачка посилається на те, що домовленість про купівлю автомобіля LEXUS RX 350, д.н. НОМЕР_1, у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було ними узгоджено за тиждень до належного переоформлення права власності на вказаний автомобіль шляхом переговорів.

В день переоформлення автомобіля 20.06.2013 року вони зустрілися з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 біля МРЕВ № 1 м .Одеси, де спочатку продавці вирішили питання зняття з реєстрації автомобіля .

20.06. 2013 року ОСОБА_2 уклала договір з ФОП ОСОБА_5 про здійснення послуги по оформленню довідки-рахунку на автомобіль LEXUS RX 350 .

Відповідно до п.3. вказаного договору сторона - ОСОБА_2 підтвердила, що розрахунок з покупцем здійснила самостійно, відповідно до вимог ст.632 ЦК України, що свідчить про ініціативу продажу автомобіля саме з боку ОСОБА_2

Відповідачка вказує, що після підписання вказаного договору, в присутності ОСОБА_1, вона здійснила повний розрахунок за придбаний автомобіль з ОСОБА_2

Після отримання від неї грошових коштів за проданий автомобіль, як зазначає відповідачка, ОСОБА_2 на ім'я директора ФОП ОСОБА_5 написала заяву про те, що станом на 20.06.2013 року вона у 2013 році здійснила відчудження одиного автомобіля - саме LEXUS RX 350, д.н. НОМЕР_1, при цьому ОСОБА_2 вказала, що відповідальність за відчужений автомобіль залишила за собою.

Також, відповідачка вказує, що ФОП-ОСОБА_5 була видана на ім'я ОСОБА_2 облікова картка №220215033, яка видається лише в разі реалізації автомобіля, про що вказано в самій довідці.

Після підписання вказаних документів та передачі коштів продавцям, ФОП ОСОБА_5 на її ім'я була оформлена довідка-рахунок №176694 серії ААВ про те, що на її ім'я оформлено та видано автомобіль марки LEXUS RX 350 д.н. НОМЕР_1 2007 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 вартістю триста сім тисяч п'ятдесят гривень.

Відповідачка зазначає, що ОСОБА_2 отримала грошові кошти за проданий автомобіль в присутності та зі згоди свого чоловіка, який є також її рідним братом - ОСОБА_1, тому вважає, що ОСОБА_2 діяла за згодою свого чоловіка відповідно до ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України.

З урахуванням викладеного, відповідачка вважає, що вона є добросовісним набувачем автомобіля марки LEXUS RX 350, д.н. НОМЕР_1 2007 року, і будь-які підстави витребування автомобіля у неї безоплатно з вказаних у позові підстав відсутні.

Також відповідачка вказує на те, що в даному випадку згода ОСОБА_1 була виявлена в іншій формі (не в письмовій ), а саме: була надана допомога з його боку в переоформленні, він сприяв залишенню за нею попередніх державних номерів НОМЕР_1, був присутнім при передачі грошових коштів, з його боку були відсутні будь-які претензії до неї з часу переоформлення автомобіля на її ім'я до другої половини грудня 2015 року , тобто більше двох з половиною років.

При цьому, відповідачка зазначає, що вона працювала директором підприємства, фактичним власником якого є сам ОСОБА_1, вона займалась фінансово-організаційними питаннями діяльності ФОП ОСОБА_7, який є їх з ОСОБА_1 батьком, та на якого оформлений офіс та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2.

В цьому ж офісі знаходилась приймальня ОСОБА_1 як депутата Одеської обласної Ради 6 скликання, до закінчення його повноважень як депутата, а відповідачка була його помічником, та в роботі постійно використовувала спірний автомобіль .

Крім того, відповідачка вказує, що 22.06.2013 року вона з чоловіком, батьком та всією сім'єю ОСОБА_1 зустрілися на дачі ОСОБА_1 в АДРЕСА_3, де в сімейному колі відсвяткували купівлю-продаж автомобіля.

Також відповідачка зазначає, що 25.06.2013 року в с. Сухий Лиман за місцем знаходження належної їй дачі по АДРЕСА_4, на неї та її чоловіка було здійснено розбійний напад, на подвір'і знаходився належний їй автомобіль, який при огляді місця злочину був зазначений працівниками Овідіопольського РВ, як такий що знаходився на місці скоєння злочину.

На час прибуття працівників міліції за телефонним дзвінком прибув ОСОБА_1, який допомагав їм, як потерпілим, та був присутнім при перевірці працівниками міліції документів на право власності на спірний автомобіль, в яких вказано, що власником автомобіля є саме вона, і на той час у ОСОБА_1 не виникало будь-яких сумнівів в тому, хто саме є власником автомобіля.

Крім того, відповідачка вказує, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 був присутнім на весіллі її доньки ОСОБА_3, 31.08. 2013 року, вказаний автомобіль також використовувався нею у весільній церемонії.

Всі вищевказані факти підтверджують те, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про відчуження його дружиною ОСОБА_2 автомобіля марки LEXUS RX 350, д.н. НОМЕР_1, саме 20.06.2013 року та саме позивачу за обумовлені між ними кошти

Відповідачка також зазначає, що ОСОБА_2 в подальшому розпорядилась отриманими коштами від продажу автомобіля на потреби їхньої сім'ї, а саме придбала на початку листопада 2013 року квартиру в АДРЕСА_1.

Вказані відомості про відчуження автомобіля та придбання квартири ОСОБА_2 в 2013 році знаходяться в Державному реєстрі рухомого та нерухомого майна.

ОСОБА_1 на час продажу автомобіля був депутатом Одеської обласної Ради VІ скликання від Партії Регіонів та здавав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, де в п.16 розділу 11 вказав про продаж вказаного автомобіля та купівлю вищевказаної квартири його дружиною, що підтверджує факт безпідставності поданого ним позову.

Також відповідачка посилається на постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08.04.2015року по заяві про перегляд рішення суду касаційної інстанції в зв'язку з неоднаковим застосування судом касаційної інстанції статей 60,65 Сімейного кодексу України, відповідно до якої, судова палата прийшла до висновку, що відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину установленої законом, не має наслідком її недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими засобами, аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Якщо правочин , для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсним правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди,суди мають виходити з права подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Виходячи з вищевказаного, відповідач ОСОБА_1 в разі його незгоди з відчуженням автомобіля, має право на компенсацію належної йому частки майна, а у зв'язку з тим, що передала грошові кошти за придбаний автомобіль в повній сумі, він має право стягнути компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля з ОСОБА_2

З урахуванням викладеного, з посиланням також на п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідачка - ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідачка - ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 19.10.2016року не з'явилась, надіслала на адресу суду письмові пояснення, в яких зазначила, що в червні 2013року до неї підійшла сестра її чоловіка - ОСОБА_1 - ОСОБА_3, та попросила її переоформити на її ім'я зареєстрований на неї - ОСОБА_2 автомобіль LEXUS RX 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1, сказавши, що вона про все сама домовилася з братом.

ОСОБА_2 зазначає, що в той час ОСОБА_3 працювала у її чоловіка та була його довіреним помічником, а вона - ОСОБА_2 взагалі не мала ніякого відношення до їх роботи та стосунків.

Відповідачка вказує, що знаючи про довірительні відносини свого чоловіка та сестри, вона, нічого не питаючи та не говорячи своєму чоловіку ОСОБА_1, переоформила автомобіль LEXUS RX 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1, на ОСОБА_3, ніяких грошових коштів за переоформлення автомобілю вона від ОСОБА_3 не отримувала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідачки - ОСОБА_3, їх представників та показання свідків, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 31 грудня 1999року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6, яке наявне у матеріалах справи.

13 грудня 2011року ними придбано автомобіль марки «LEXUS» модель RX 350, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було оформлено на ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10).

20.06.2013року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_10 було укладено договір №1954, відповідно до якого, ФОП ОСОБА_10 зобов'язався за дорученням ОСОБА_2 здійснити послугу по оформленню довідки-рахунку на вказаний автомобіль, а ОСОБА_2 зобов'язалась прийняти та оплатити її.

20 червня 2013року на підставі довідки-рахунку №176694 від 20 червня 2013року автомобіль марки «LEXUS» модель RX 350, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, було відчужено ОСОБА_2 ОСОБА_3, вартість автомобіля складає 307 050,00грн.

При цьому при перееєстрації вказаного автомобіля було виявлено помилку, що при першій реєстрацій автомобіля «LEXUS» модель RX 350, його було зареєстровано як транспортний засіб 2008 року випуску, коли насправі спірний автомобіль 2007 року випуску.

Вказану помилку було виправлено при перереєстрації.

На підставі вказаної довідки - рахунку зазначений автомобіль було зареєстровано на ім'я ОСОБА_3 та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на її ім'я.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Судовим розглядом встановлено, що автомобіль марки «LEXUS» модель RX 350, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя.

Із матеріалів справи, зокрема з довідки - рахунку №176694 від 20 червня 2013року вбачається, що вартість спірного автомобіля марки «LEXUS» модель RX 350, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 307 050,00грн., що свідчить про те, що договір виходить за межі дрібного побутового.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених положень закону щодо обов'язковості письмової згоди одного із подружжя при укладені другим із подружжя договору, який виходить за межі дрібного побутового, суд зазначає, що при відчуженні ОСОБА_2 автомобіля марки «LEXUS» модель RX 350, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, обов'язково повинна була бути письмова згода на таке відчуження її чоловіка - ОСОБА_1

У судових засіданнях в якості свідків були допитані позивач - ОСОБА_1, відповідачка - ОСОБА_2 та ОСОБА_7, який є батьком позивача - ОСОБА_1 та відповідачки - ОСОБА_3.

Позивач - ОСОБА_1, як був допитаний в якості свідка, пояснив суду, що з сестрою в нього були добрі, робочі стосунки, вони разом працювали. Про продаж спірного автомобіля йому нічого відомо не було, при переоформленні він не був присутнім, про продаж дізнався від дружини - ОСОБА_2 у листопаді - грудні 2015року, яка пояснила, що ОСОБА_3 попросила її переоформити автомобіль, оскільки між ними є якісь взаєморозрахунки.

Також свідок пояснив суду, що документи та ключі від спірного автомобіля знаходились на роботі, ОСОБА_3 мала доступ до спірного автомобіля, як і до інших автомобілів з 2010року, могла користуватися спірним автомобілем в будь-який час, до продажу також ним користувалась, про переоформлення він не знав, оскільки державні номерні знаки не змінились і ОСОБА_3 як користувалась, так і продовжувала користуватись вказаним автомобілем.

Відповідачка - ОСОБА_2, яка була допитана в якості свідка, пояснила суду, що у її чоловіка та ОСОБА_3, які є рідним братом та сестрою були добрі взаємовідносини, вони разом працювали, у зв'язку з чим, у неї не виникло ніяких сумнівів, коли ОСОБА_3 попросила її поїхати та переоформити спірний автомобіль, та повідомила, що з братом - ОСОБА_1 вона домовилась, після переоформлення спірним автомобілем ОСОБА_2 не користувалась.

Також ОСОБА_2 пояснила, що грошові кошти за спірний автомобіль вона від ОСОБА_3 не отримувала, чоловікові нічого не розповідала, оскільки її чоловік та ОСОБА_3 про свої справи їй ніколи нічого не розповідали, а вона в них не втручалась.

Чоловік спитав про машину тільки коли в них з ОСОБА_3. почали виникати суперечки, у червні 2015року.

Свідок - ОСОБА_7, який є батьком позивача - ОСОБА_1 та відповідачки - ОСОБА_3, пояснив суду, що він працював разом з сином та донькою, у подальшому, стосунки з донькою погіршилися. Про продаж автомобіля нічого не знає, однак відомо, що донька могла користуватися автомобілями, які знаходилися на фірмі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання відповідачки - ОСОБА_3 на те, що вона є добросовісним набувачем автомобіля марки LEXUS RX 350, д.н. НОМЕР_1 2007 року, оскільки ОСОБА_1 було відомо та він був присутнім при продажі вказаного автомобіля, а ОСОБА_2 отримала грошові кошти за проданий автомобіль в присутності та зі згоди свого чоловіка - ОСОБА_1, судом до уваги не приймається, оскільки, в порушення вимоги ст. 60 ЦПК України, відповідачкою не надано будь-яких доказів в обґрунтування вказаних обставин.

Допитані у судових засіданнях свідки підтвердили факт того, що ОСОБА_1 взагалі нічого не знав про продаж автомобіля, грошові кошти його дружина - ОСОБА_2 не отримувала, інших доказів, що свідчили б про протилежні обставини сторонами суду не надано.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», на яку посилається відповідачка - ОСОБА_3, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами

реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Таким чином, суд зазначає, що відповідачка - ОСОБА_3 повинна була знати про те, що ОСОБА_2 не мала права відчужувати майно - автомобіль марки LEXUS RX 350, д.н. НОМЕР_1 2008 року, без згоди свого чоловіка - ОСОБА_1, який також є рідним братом ОСОБА_3, у зв'язку з чим, суд зазначає, що ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем.

Суд приймає до уваги, що у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08.04.2015року зазначено, що відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину установленої законом, не має наслідком її недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими засобами, аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсним правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази передачі та отримання ОСОБА_2 грошових коштів за проданий автомобіль, у зв'язку з чим, посилання відповідачки - ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_1 в разі його незгоди з відчуженням автомобіля, має право на компенсацію належної йому частки майна, а у зв'язку з тим, що вона передала грошові кошти за придбаний автомобіль в повній сумі, він має право стягнути компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля з ОСОБА_2, судом до уваги не приймається.

Навпаки, у письмових поясненнях та у судовому засіданні ОСОБА_2, яка була допитана в якості свідка, пояснила суду, що ніяких грошових коштів за спірний автомобіль вона не отримувала.

Зазначена в довідці-рахунку №176694 від 20 червня 2013рокувартість автомобіля у розмірі 307 050,00грн.не свідчить про те, що ОСОБА_2 отримувала вказані грошові кошти від ОСОБА_3

Не приймаються судом до уваги посилання відповідачки - ОСОБА_3 на те, що 25.06.2013 року в с. Сухий Лиман за місцем знаходження належної їй дачі по АДРЕСА_4, на неї та її чоловіка було здійснено розбійний напад, на подвір'ї знаходився належний їй автомобіль, який при огляді місця злочину був зазначений працівниками Овідіопольського РВ як такий, що знаходився на місці скоєння злочину, а на час прибуття працівників міліції за телефонним дзвінком прибув ОСОБА_1, який допомагав їм як потерпілим та був присутнім при перевірці працівниками міліції документів на право власності на спірний автомобіль, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази вказаних обставин.

Також не є належним доказом посилання на те, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 був присутнім на весіллі її доньки ОСОБА_3, 31.08.2013 року, і вказаний автомобіль також використовувався нею у весільній церемонії, оскільки така обставина перед судом не доведена.

Крім того, за клопотанням відповідачки - ОСОБА_3, судом було витребувано з Білгород-Дністровської об'єднаної ДПІ ГУ ДФС в Одеській області оригінали та належним чином завірені копії декларації про майно, доходи, витрати та зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_1 за період з 2011-2013роки, оскільки відповідачка повідомила, що ОСОБА_1 на час продажу автомобіля був депутатом Одеської обласної Ради VІ скликання від Партії Регіонів та здавав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, де в п.16 розділу 11 вказав про продаж вказаного автомобіля та купівлю вищевказаної квартири його дружиною, що підтверджує факт безпідставності поданого ним позову.

На виконання вимог ухвал суду, Білгород-Дністровська об'єднана ДПІ ГУ ДФС в Одеській області надіслала на адресу суду оригінали та належним чином завірені копії податкових декларацій у яких взагалі не має відомостей про наявність у ОСОБА_1 будь-яких транспортних засобів та квартир.

Таким чином, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази та показання свідків свідчать про те, що при відчуженні ОСОБА_2 автомобіля марки «LEXUS» модель RX 350, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, жодної згоди на таке відчуження її чоловік - ОСОБА_1 не надав. При цьому доказів, зокрема письмових, щодо надання згоди позивачем до суду не надано, так само ненадано і доказів зворотнього.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля LEXUS RX 350, д/н НОМЕР_1 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до довідки-рахунку від 20.06.2013 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в частинівитребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на його користь автомобіля LEXUS RX 350, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, оскільки відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а власником автомобіля LEXUS RX 350, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, до моменту його відчуження була його дружина - ОСОБА_2, яка з відповідним позовом до суду не зверталась.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у рівних частинах пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля LEXUS RX 350, д/н НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до довідки-рахунку від 20.06.2013 року.

У задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію понесених позивачем судових витрат, по 260,00 грн., з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя П. А. Прохоров