Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/538/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2016 року м.Красилів

Красилівський районний суд

Хмельницької області в складі

головуючого - судді Вознюка Р.В.,

при секретарі Басистій Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Красилові справу за позовом ОСОБА_1 до Красилівської центральної районної лікарні про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

встановив

Наказом № 56-к від 31.03.2005 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу у Красилівську центральну районну лікарню (надалі - Красилівська ЦРЛ) на 0,5 посади лікаря-стоматолога-терапевта та 0,5 посади лікаря-стоматолога-хірурга Антонінської районної лікарні.

Наказом № 210-к від 01.11.2010 року ОСОБА_1 переведений на посаду (1.0) лікаря-стоматолога-терапевта Красилівської центральної районної лікарні.

Наказом № 43-к від 31.03.2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 01.04.2016 року за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності працівників.

Вважаючи своє звільнення незаконним 05.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Красилівської ЦРЛ про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали і просять стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 20000 грн., посилаючись на те, що позивача звільнили з роботи незаконно, оскільки він має переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, а також, не було згоди профспілколової організації на його звільнення, членом якої він є.

Представник відповідача проти позову заперечує посилаючись на те, що вивільнення ОСОБА_1 проведено відповідно до вимог чинного законодавства. ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України не мав переваг перед іншими працівниками на залишення на роботі і рішення профспілки про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 не було обґрунтованим, а тому, Красилівська ЦРЛ мала право на його звільнення без згоди профспілки.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом об'єктивно встановлено, що у 2015 році у Красилівській ЦРЛ мали місце зміни в організації виробництва і праці, та в зв'язку внесеннями змін до штатного розпису із скороченням штатного розпису посад, введенням нових тарифних ставок і посадових окладів, відповідно до наказу №158-к від 24.12.2015 року в установі проведено скорочення чисельності працівників - «Стоматологічне віділення: п.1.4.1. - лікар-стоматолог-терапевт - 1 посада».

ОСОБА_1, який працював лікарем-стоматологом-терапевтом Красилівської ЦРЛ, про наступне вивільнення був попереджений 11.01.2016 року.

На посаді лікаря-стоматолога-терапевта Красилівської ЦРЛ крім ОСОБА_1 на час його звільнення працювали ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

ОСОБА_1 має кваліфікаційну категорію - лікар-спеціаліст, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - І кваліфікаційну категорію.

Таким чином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають більш високу кваліфікацію порівняно з ОСОБА_1.

Крім цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають більш високу продуктивність праці ніж ОСОБА_1, оскільки останній неналежно виконував функціональні обов'язки, за що наказом № 142-вд від 05.10.2015 року в.о. головного лікаря Красилівської ЦРЛ йому оголошено догану.

Вказаний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 не оспорювався.

Разом з тим, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дисциплінарних стягнень немають.

Відповідно до положень ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають переваги перед ОСОБА_1 на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, згідно ч.1 ст.42 КЗпП України, оскільки мають більш високу кваліфікацію та продуктивність праці порівняно з ОСОБА_1.

Дані факти в судовому засіданні підтверджуються:- показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7; трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1; наказами Красилівської ЦРЛ: №158-к від 24.12.2015 року, №167-вд від 24.12.2015 року, №43-к від 31.03.2016 року, №142-вд від 05.10.2015 року; актом про відмову поставити підпис на підтвердження отримання Персонального попередження про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням чисельності працівників №4 від 11.01.2016 року; посвідченнями ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про присвоєння та підтвердження кваліфікацій.

Посилання позивача та його представника на те, що звільнення позивача проведено незаконно, оскільки не було згоди профспілкової організації на його звільнення, є безпідставним з наступних причин.

В силу ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно подання до профспілкового комітету центральної районної лікарні про дачу згоди на звільнення працівника за ініціативою роботодавця №24 від 14.01.2016 року, в.о.головного лікаря Красилівської ЦРЛ звернувся до голови профспілкового комітету Красилівської ЦРЛ, з проханням надати згоду на звільнення лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення ЦРЛ, ОСОБА_1 за скороченням штату у відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України, оскільки інша робота, яку б міг виконувати ОСОБА_1 в лікарні відсутня.

Відповідно до пункту І протоколу №3 засідання профспілкового комітету Красилівської ЦРЛ від 09.03.2016 року, профспілковий комітет постановив не давати згоду на звільнення з посади лікаря-стоматолога ОСОБА_1, фактично посилаючись на те, що недофінансування галузі з боку держави є недостатньою підставою для звільнення, та відсутності будь-яких грунтовних наказів МОЗ України про скорочення даної посади.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

З урахуванням положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Суд перевірив рішення профспілкового органу на предмет його обґрунтованості.

Так, допитана, як свідок голова профспілкового комітету Красилівської ЦРЛ ОСОБА_7 в судовому засіданні, підтвердила, що на засіданні профспілкового комітету Красилівської ЦРЛ від 09.03.2016 року розглядалося подання в.о.головного лікаря Красилівської ЦРЛ про надання згоди на звільнення лікаря-стоматолога-терапевта ОСОБА_1 за скороченням штату у відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України. Комітет вирішив відмовити у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1, при цьому, свідок визнала, що прийняте профспілкою рішення не було обґрунтованим, не містило достатніх і добрих аргументів, які б підтверджувалися переконливими доказами чи доведеним фактами. Вказала, що на час прийняття рішення комітетом, не було законних підстав щоб не надавати згоду на звільнення ОСОБА_1.

Оцінюючи рішення профспілкового органу Красилівської ЦРЛ про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що рішення не є обґрунтованим.

Рішення не містить достатніх і добрих аргументів, які б підтверджувалися переконливими доказами чи доведеним фактами. Рішення не містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_1, або посилання на неврахування Красилівською ЦРЛ фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з ОСОБА_1 є порушенням його законних прав.

Враховуючи, що рішення виборчого органу профспілкової організації Красилівської ЦРЛ про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 не було обґрунтованим, рішення Красилівської ЦРЛ про звільнення ОСОБА_1 без згоди цього органу, прийнято відповідно до закону.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вивільнення ОСОБА_1 проведено відповідно до вимог закону, а тому, його позов про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

Не підлягає задоволенню і позов в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки судом не здобуто доказів, що діями відповідача порушені законні права ОСОБА_1, які привели до моральних страждань останньої.

Керуючись ст.ст.10, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України,ст.ст.40 п.1, 49-2, 232, 235,237-1 КЗпП України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Красилівської центральної районної лікарні про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Красилівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Суддя: Р. В. ВОЗНЮК