Справа № 456/2466/16-ц
Провадження № 2/456/1533/2016
РІШЕННЯ

іменем України

15 вересня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_2 до ВК Стрийської міської ради про визнання права власності на гараж, -

ВСТАНОВИ В :

позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ВК Стрийської міської ради Львівської області та просить визнати за ним право власності гараж НОМЕР_1 в гаражному колективі «Явір», загальною площею 41,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Стрий, вул. Дрогобицька, 69а, Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що згідно з довідкою виданою головою гаражного колективу «Явір» він є членом даного колективу йому належить цегляний гараж НОМЕР_1, побудований ним у 1990 р. на виділеній згідно з протоколом за №2 від 15.12.1989 р. засідання правління гаражного колективу «Явір» земельній ділянці.

У відповідності до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, виданого Стрийською міською радою народних депутатів 05.07.1999 року, гаражному колективові «Явір» надано право постійного користування земельною ділянкою площею 3, 165 га. Землю надано у постійне користування для гаражного будівництва згідно з рішенням виконкому Стрийської міської Ради народних депутатів від 18.03.1998 року за № 93.

03.11.2015 р. він отримав технічний паспорт на гараж НОМЕР_1 у гаражному колективі «Явір» по вул. Дрогобицькій, 69А в м. Стрий Львівської області. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження гаражу, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації гаражу.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача - Стрийської міської ради Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності останнього на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та з дотриманням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно з ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч.5 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Згідно з п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, такий застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України 2004 року, оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності цим Кодексом та продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як вбачається з листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013р. за № 24-150/0/4-13 проблемним є питання оформлення права власності на гаражі у гаражних кооперативах, оскільки немає чіткого законодавчого врегулювання цього питання, відсутній спрощений порядок у тих випадках, коли є факт виділення у встановленому законом порядку земельної ділянки гаражно-будівельного кооперативу (далі ? ГБК) для будівництва гаражів, багато років тому побудованих громадянами за власні кошти, встановлено факт прийняття особи членом гаражно-будівельного кооперативу, повної сплати ним пайових внесків…, ГБК не заперечує проти права власності цієї особи на гараж.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму ВСУ N 5 від 28.06.1991р. «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З витягу з протоколу №1 засідання правління гаражного колективу «Явір» від 15.12.1989 р. вбачається, що ОСОБА_2 виділено земельну ділянку для будівництва гаражу в гаражному колективі «Явір».

Як вбачається з довідки №34 від 15.07.2016 р., що видана головою гаражного колективу «Явір», позивач ОСОБА_2, є членом гаражного колективу «Явір» з 1989р., йому належить цегляний гараж НОМЕР_1, збудований в 1990 році, згідно рішення правління гаражного колективу «Явір», протокол №2 від 15.12.1989 р., заборгованості по оплаті не має, гаражний колектив не заперечує проти оформлення за ним права власності на цей гараж.

Також згідно довідки № 33 від 15.07.2016 року вбачається, що земельна ділянка під гаражем НОМЕР_1 не приватизована, а тому кадастровий номер їй не присвоювався. Державний Акт на право постійного користування землею, площею 3,165 га для гаражного будівництва виданого Гаражному колективу «Явір», згідно з рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради народних депутатів № 93 від 18.03.1998 року, запис у книзі записів на право постійного користування землею № 161. Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_4.

Згідно із ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

З технічного паспорта серії НОМЕР_3 від 03.11.2015 року на гараж НОМЕР_1 у гаражному колективі «Явір» за адресою м. Стрий Львівської області, вул. Дрогобицька 69А, що виготовлений ТзОВ «Бутон» Струк І.О. на замовлення ОСОБА_2 вбачається, що гараж споруджено в 1990 р., його площа - 41,1 кв. м. Будівництво не вважається самочинним.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки позивач користується спірним гаражем з 1990 р., тому відсутність документів, які підтверджують прийняття даного об'єкту нерухомості в експлуатацію, та відсутність відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, не є перешкодою для визнання за ним права власності на цей гараж.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст., ст. 328, 376 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на гараж НОМЕР_1 в гаражному колективі «Явір», загальною площею 41,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Стрий, вул. Дрогобицька, 69а, Львівської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя І. М. Микитчин