РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/745/16-ц

Провадження № 2/700/334/16

30 вересня 2016 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Кравець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист права споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист права споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що 03 лютого 2015 року між ним та ТОВ « Лізингова компанія «Автофінанс» було підписано Договір № 000895 фінансового лізингу та Додаток № 1, Додаток №2 до даного договору.

Відповідно до вище зазначеного договору 03 лютого 2015 року він здійснив адміністративний платіж у розмірі 14069 грн. 00 коп. (чотирнадцять тисяч шістдесят девять гривень) на розрахунковий рахунок № 3 ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», що відкритий в АТ «Райффазен банк Аваль» м. Київ.

Позивач детально по пунктах договору вказує на істотну несправедливість умов договору, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважає, що зміст основного тексту Договору № 000895 фінансового лізингу та Додатків №1 та №2 не містить повної та достовірної інформації про фінансової послуги, що надаються ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» відповідно до підписаного основного тексту Договору фінансового лізингу та Додатків №1 та №2.

Підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують його права, яка споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансової послуги.

Оскільки зміст умов Договору № 000895 фінансового лізингу підлягає фіксації в декількох документах, та підлягають підписанню Сторонами, не підписання Сторонами саме Додатку №3 є обставиною, що вказує на не укладання Договору № 000895 фінансового лізингу, тому, у ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не виникло підстав для отримання сплаченого 03.02.2015 року платежу по Договору №000895 фінансового лізингу в сумі 14069 грн. 00 коп., в результаті чого ним безпідставно здійснено перерахування зазначених грошових коштів на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс».

Крім цього, згідно вимог чинного законодавства України вважає, що послуги з фінансового лізингу ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій.

Станом на 03.02.2015 року інформація про ТОВ до Державного реєстру фінансових установ та Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, що веде Нацкомфінпослуг, не вносилась. Товариству статусу фінансової установи не набувало, ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг не отримувало.

Отже, станом на дату укладання договору фінансового лізингу, відповідач не мав статусу фінансової установи, не мав ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, а тому відповідач не мав права на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг.

Замовчування представником відповідача відсутності у товариства статусу фінансової установи та відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу, у зв'язку з чим ввело позивача в оману щодо прав ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на укладання договору фінансового лізингу, що теж є підставою для визнання договору недійсним.

09 лютого 2015 року він звернувся до Відповідача з заявою про розірвання договору та повернення йому грошових коштів. 02.03.2016 року він отримав відповідь від ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в якій було зазначено, що договір з ним розірвано з 13.02.2015 р., але кошти поверненню не підлягають.

З огляду на вищевикладене просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 000895 від 03.02.2015 р. укладений між ним та ТОВ « Лізингова компанія «Автофінанс» та стягнути з ТОВ « Лізингова компанія «Автофінанс» грошові кошти в сумі 14069 грн.

В судове засідання позивач не зявився, звернувся до суду з заявою в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі.

Відповідач - представник ТОВ «Лізонгова компанія «Автофінанс» в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій просить справу розглянути без їхньої участі проти задоволення позовних вимог заперечують. Свої заперечення мотивують наступним.

Сторони мали намір укласти саме договір лізингу, а не купівлі-продажу. В момент підписання договору сторонами досягнути всіх істотних умов, визначених ЗУ «Про фінансовий лізинг». Умови договору є чесними і пропорційними з урахуванням особливостей непрямого лізингу. Сторони керувалися принципами диспозитивності та свободи укладання договору. Позивач плутає Лізингодавця з продавцем і застосовує законодавство про захист прав споживачів. Хоча, Лізонгодавець не є продавцем, а є покупцем і не несе відповідальність за товар. Нотаріальна форма для непрямого лізингу не обовязкова, жодний нотаріус не посвідчує договори непрямого лізингу, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій забороняє посвідчувати договори непрямого лізингу. В Україні не існує ліцензії для непрямого лізингу, а тому відповідно до ст.20 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» дозволено здійснювати такий вид господарської діяльності без ліцензії.

Таким чином, права споживача не були порушені, а небажання Позивача виконувати договірні зобовязання не є підставою для визнання договору недійсним.

Як вбачається з позовної заяви, жодного належного та допустимого доказу щодо факту введення позивача в оману, наявності в діях відповідача умислу позивачем не надано. Натомість в позові містяться субєктивні та зацікавлені пояснення позивача, щодо нечіткої підприємницької практики, невиконання своїх зобовязань, тощо. На їх думку свідчення позивача щодо введення його в оману є лише способом ухилятися від взятих на себе зобовязань.

Між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу. Цей договір укладений до положень цивільного законодавства та законодавства що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу.

Вказаним вимогам законодавства договір фінансового лізингу та додатки до договору відповідають, договір містить найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу. Правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем та повноважною особою відповідача. Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України до чинності правочину. Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Окрім цього, Додаток№1 містить інформацію щодо сплати авансових платежів в розмірі 50% адміністративного платежу в розмірі 10%, комісія за передачу в розмірі 3%, а також графік сплати пятдесяти відсотків авансового платежу протягом одного року. Також у ст.9 Договору міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу. У додатку №1 також міститься інформація, щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводжування договору, підпис позивача стоїть з вказаною інформацією. Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Укладаючи договір сторони погодились, що вартість предмета лізингу на момент укладення Договору зафіксовані в ст.8.2 Договору. Умови надання позивачу послуг на підставі Договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в Договорі та в додатках до нього.

Відсутність додатку №3 до моменту купівля ТЗ є цілком логічним і законним. В цій частині Договір фінансового лізингу є попереднім договором, де визначено лише максимальний строк лізингу і зобовязання сторін погодити їх за будь-яких умов.

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Проте, положеннями ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу, строк на який лізингоодержувач надає право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. З наведеного вбачається, що договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам параграфу 6 «Лізинг» глави 58 «Найм (оренда), параграфу1 «Загальні положення про найм (оренду)» глави 58 «Найм (оренди)» Цивільного кодексу України та ЗУ «Про фінансовий лізинг», які не містять вимог про обовязкове нотаріальне посвідчення договорів фінансового лізингу.

ТОВ « Лізингова компанія «Автофінанс» не займається адмініструванням фінансових активів для придбання товарів у групах, а займається фінансовим лізингом відповідно до положень Закону України «Про фінансовий лізинг», положеннями якого не передбачено ліцензування такого виду діяльності, а регулятором Нацкомфінпослуг видається довідка на підставі якої здійснюється така діяльність. Регулятором не впроваджено ліцензійних умов для фінансового лізингу, що говорить про те, що на даному етапі фінансовий лізинг в Україні не ліцензується.

Крім того, на їхню думку позивач жодним чином не доводить, що умови договору лізингу порушують принцип добросовісності у розумінні п.6 ч.1 ст.3 та ч.3 ст.509 ЦК України та того, що умови договору завдають хоч якоїсь шкоди позивачу та не наводиться жодного прикладу нанесення такої шкоди.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення.

03 лютого 2015 року між позивачем та ТОВ « Лізингова компанія «Автофінанс» було підписано Договір № 000895 фінансового лізингу та Додаток № 1, Додаток №2 до даного договору, а також Додатковий договір.

Відповідно до вище зазначеного договору 03 лютого 2015 року позивач здійснив адміністративний платіж у розмірі 14069 грн. (чотирнадцять тисяч шістдесят девять гривень ) та послуги банку 98 грн. 48 коп., на розрахунковий рахунок ТОВ « Лізингова компанія «Автофінанс», що відкритий в АТ «ОСОБА_3 Аваль», що підтверджується платіжним дорученням від 03.02.2015 року.

Згідно п. 1.1. та Додатку №2 договору фінансового лізингу, предметом договору є транспортний засіб «Jinma», комплектація/модифікація- 264 ER, обєм двигуна 1.532, тип КПП- механічний вартістю 8 329, 78 доларів.

Згідно п. 1.7 укладеного договору, предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9даного договору.

Визначення адміністративного і авансового платежу вказані в преамбулі договору де адміністративний платіж, це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.

Сам договір фінансового лізингу містить умови, які істотно звужують права споживача, в той же час права Лізингодавця значно розширені, умови поставки та прийому предмета лізингу є умовними та містять не одну відкладальну умову щодо виконання своїх зобовязань відповідачем, також інші пункти договору виключають або суттєво обмежують зобовязання та відповідальність Лізингодавця.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

З пункту 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» випливає, що фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

З чого випливає, що ТОВ « Лізингова компанія «Автофінанс» надає фінансові послуги, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтею ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачений перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, однак він не є вичерпним.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Більшість пунктів Договору виключає або обмежує юридичну відповідальність лізингодавця, порушуючи п. 2, 7, 11-13, 16 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Так, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців. Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Якщо внаслідок застосування умов такого договору споживачеві завдано збитків, вони мають бути відшкодовані винною особою в повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких умов суд вважає, що договір фінансового лізингу №000895 від 03.02.2015 року укладений між сторонами обмежує права споживача, в даному випадку лізингоодержувача та не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», саме тому позовні вимоги підлягають задоволенню як в частині визнання договору недійсним так і стягнення сплачених коштів за договором.

Більше того, згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України у своїй Постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766 цс 15 за позовом фізичної особи до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів зокрема відмічає.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 000895 від 03.02.2015 року нотаріально посвідчений не був, відповідачем доказів наявності ліцензії на здійснення відповідної діяльності в сфері фінансових послуг суду не надано, відтак це є додатковою безумовною підставою для визнання договору фінансового лізингу недійсним.

Згідно ст. 216 ЦК України,недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З аналізу вищезазначеної норми права вбачається, що наслідки недійсності правочину залежать від того, чи було його виконано. Якщо сторони не приступили до виконання правочину, то він не підлягає виконанню, тобто жодна із сторін не вправі вимагати його виконання. Якщо ж правочин виконано повністю або частково (передано майно, сплачені кошти), то наслідком має бути повернення кожною зі сторін недійсного правочину другій стороні в натурі всього, що вона одержала на його виконання.

Оскільки до виконання договору приступив тільки позивач шляхом сплати грошових коштів, то відповідач зобовязаний повернути йому одержані на виконання договору кошти. З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів за договором фінансового лізингу №000895 від 03.02.2015 року підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 215, 216, 220, 227, 799, 808, ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 7, 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист права споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - задоволити.

Визнати Договір фінансового лізингу № 000895 від 03.02.2015 р. укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним.

Стягнути з ТОВ « Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_2, ідентикаціний номер- НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 14069 грн. (чотирнадцять тисяч шістдесят девять гривень).

Сторонам розяснити, що з повним текстом рішення вони зможуть ознайомитись в приміщенні Лисянського районного суду Черкаської області 04 жовтня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Головуюча -