Справа № 645/1665/16-ц
Провадження № 2/645/1432/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 жовтня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Іващенко С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Новицької Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - Четверта Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі ата визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - Четверта Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі ата визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.1994р., виданого нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори, власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1., батька позивача є його дружина відповідач ОСОБА_2 - 1/6 частина, позивач ОСОБА_1 - 1/6 частина та мати померлого ОСОБА_5 - 1/6 частина - свідоцтво про право власності за законом від 14.06.1994р.

Після смерті бабці позивача - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач звернулась до нотаріальної контори для вступу у спадщину на 1/6 частину спірної квартири.

У Четвертій ХДНК після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа за заявою її племінника (дядька позивача) ОСОБА_7 за заповітом померлої, який подав письмову заяву про відмову від спадщини на 1/6 частину спірної квартири, а позивач подала заяву про намір вступити у спадщину на цю частину квартири.

В нотаріальній конторі позивачу відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в правовстановлюючому документі, який підтверджує право власності на нерухоме майно та реєстрації БТІ, прізвище власника (спадкодавця) вказане з помилкою - «ОСОБА_5» замість «ОСОБА_5». Через допущену помилку у позивач позбавлена можливості оформити спадщину. Просить встановити факт належності правовстановлюючих документів та визнати її право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву, якою просила розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, позовні вимоги визнала в повному обсязі, та розглянути справу за її відсутністю.

Представник відповідача - Територіальної громади в особі Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи сповіщались належним чином, що підтверджується відповідними відмітками про отримання судових повісток, причини неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не надали.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - Четвертої Харківської державної нотаріальної контори не з'явився, в матеріалах справи міститься заява, з проханням розглядати справу за відсутності їх представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі свідоцтва про право власності від 02.02.1994р. виданого Дванадцятою ХДНК ? частина квартири АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 після смерті її чоловіка ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстровано в Харківському міському бюро технічної інвентаризації за № 56264 від 03.03.1994р.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.1994р., виданого нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори власниками у рівних частках після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1., батька позивача є його дружина відповідач ОСОБА_2 - ?+1/6 частина спірної квартири, позивач ОСОБА_1 - 1/6 частина та мати померлого ОСОБА_5 - 1/6 частина - свідоцтво про право власності за законом від 14.06.1994р. за реєстровим №4-2641.

Після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 26.06.2013р. виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, відкрилася спадщина на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

В Четвертій Харківській нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 440/2013 після ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 за заявою ОСОБА_7, №993 від 22.05.2013р., якою прийняв спадщину після померлої ОСОБА_5 за заповітом - 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до заяви ОСОБА_7 №1557 від 09.08.2013р. ним відкликано на підставі ч. 5 ст. 1269 ЦК України, свою заяву про прийняття спадщини № 993 від 22.05.2013р.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Четвертої ХДНК з заявою про прийняття спадщини після її померлої бабки ОСОБА_5.

Судом встановлено, що в свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого Дванадцятою ХДНК 14..06.1994р. та реєстрації КП БТІ після смерті ОСОБА_3, прізвище власника (спадкоємця) зазначено «ОСОБА_5», тоді як на час смерті прізвище власника «ОСОБА_5».

В ході судового розгляду також встановлено, що під час видачі вищевказаного правовстановлюючого документу, була допущена помилка в написанні прізвища власника спірної квартири, а саме: замість правильного «ОСОБА_5» зазначено помилково «ОСОБА_5».

Матеріали справи свідчать, що прізвищем власника 1/6 квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 26.06.2013р. виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7 від 18.06.2013р., з якого вбачається, що ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_10, зареєстрований 14.10.1978р. актовий запис №460 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5.

Зазначені документи містять достатні відомості які б дозволяли ідентифікувати особу спадкодавця.

Таким чином, судом встановлено, що вищевказане свідоцтво про право на спадщину від 14.06.1994р. було видане саме ОСОБА_5, а помилкове зазначення у цьому правовстановлюючому документі прізвища останньої як «ОСОБА_5» є очевидним.

Встановлення факту належності правовстановлюючих документів позивачам необхідно для оформлення свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

А відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Як вбачається зі спадкової справи №440/2013, наданої суду Четвертою ХДНК після ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 за заповітом спадкодавця, ОСОБА_5 заповіла належну їй на праві особистої власності 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7.

Відповідно до заяви ОСОБА_7 №1557 від 09.08.2013р. ним відкликано на підставі ч. 5 ст. 1269 ЦК України, свою заяву про прийняття спадщини № 993 від 22.05.2013р.

Згідно ч. 5 ст. 1269 ЦК України, особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до положень ст. ст. 1268, 1269 ЦК України для придбання спадщини необхідно , щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Суд вважає, що позивачем доведені ті обставини на які він посилається у позові.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно зі ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215, 234, 256 ЦПК України, ст.ст.256, 1217, 1222, 1258, 1266, 1268, 1269 ЦК України, п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - Четверта Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі ата визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити той факт, що правовстановлюючий документ - свідоцтво про право на спадщину за законом, виданий Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою від 14.06.1994 року за реєстровим №4-2641, зареєстрований в бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 56264 від 22.06.1994 року ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після бабці ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя -