Справа № 138/2092/15-ц
Провадження №:2/138/240/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючої судді Жикевич Т.Б.,

за участі секретаря Алєксєєвої І.Д.,

позивача: ОСОБА_1,

адвокатів: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Могилів-Подільському в приміщенні суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 10 листопада 2011 року близько 01 год. 20 хв. ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1, належний його матері, в салоні якого знаходився позивач, як пасажир, рухаючись зі швидкістю близько 100 км/год. по автодорозі в м. Могилеві-Подільському по вул. Пушкінській в напрямку Могилів-Подільського автовокзалу, не вибравши безпечної швидкості руху автомобіля, на вигині автодороги в районі «Маслозаводу» по вул. Пушкінській, 146 не впорався з керування та допустив зіткнення із залізобетонною опорою, в результаті чого ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду у кримінальній справі № 1-42/12 від 02 березня 2012 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні злочину за ч.2 ст. 286 КК України, за даним фактом. Цивільний позов у кримінальному провадженій справі не заявлявся. Відповідач обіцяв допомагати матеріально позивачу, однак в подальшому вказаних дій не вчиняв, коштів на лікування ОСОБА_1 відповідач не надає. Окрім того, позивач зазначив, що отримані фізичні травми позбавили його можливості вести нормальний спосіб життя, що завдало йому значних душевних страждань.

Позивач вказує, що своїми діями відповідач завдав йому матеріальної шкоди на суму 14 593 грн.30 коп., оскільки вказана сума коштів була потрачена ОСОБА_1 на лікувався амбулаторно. Окрім того, позивач зазначає, що моральну шкоду, яку йому завдав відповідач він оцінює в розмірі 50 000 гривень.

В подальшому позивач звертався до суду із заявами про збільшення розміру позовних вимог, мотивованих тим, що підчас розгляду справи його лікування продовжувалось, а тому витрати на лікування збільшились, також у звязку із неосвіченістю в юриспруденції позивачу довелось звернутись до адвоката, в результаті чого позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 22111,33 грн., моральну в розмірі 50000,00 грн., а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 500,00 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. та витрат повязаних з явкою до суду представника позивача в розмірі 725,12 грн. (а.с.150).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме визнали матеріальну шкоду підтверджену документально, однак, вважають її вже сплаченою відповідно до розписок про отримання грошових коштів батьком позивача від відповідача на загальну суму 18400,00 грн. Моральну шкоду визнали в розмірі 5000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд, прийшов до переконання в тому, що в позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Нормами статті 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а в п.1.ч.2 даної статті зазначено, що реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Суд встановив, що 02 березня 2012 року вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК України за що йому було призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування обраного покарання з випробовуванням та встановлено іспитовий строк - 3 роки. Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся (а.с.4-5).

Згідно вироку суду ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину за обставин, що 10.11.2011, близько 01 год. 20 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_2, що належав матері ОСОБА_4 та яким він заволодів без законних підстав, в салоні якого знаходився пасажир ОСОБА_5, рухаючись зі швидкістю приблизно 100 км/год. по автодорозі в м. Могилеві-Подільському по вул. Пушкінській в напрямку Могилів-Подільського автовокзалу, не вибравши безпечної швидкості руху автомобіля та на вигині автодороги в районі розташування території «Маслозаводу» по вул. Пушкінській № 146 не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з залізобетонною опорою, в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта № 27/14 від 18.01.2012 року в громадянина ОСОБА_1 мали місце такі тілесні ушкодження: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, забій головного мозку важкої ступені тяжкості, вдавлений перелом лобної кістки справа, перелом основи черепа, рвана рана промежини, травматичний розрив уретри, забій правої легені та травматичний шок ІІ ступеню, які у всій сукупності належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя під час їх утворення.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, зокрема, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вказаним вище вироком суду встановлено, що злочинним діями відповідача було завдано шкоду здоров'ю позивача.

Враховуючи дату народження та дату події, позивач на час ДТП був неповнолітнім.

За загальним правилом встановленим ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.3 ст. 1187 ЦК України, яка регулює питання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобовязана відшкодувати її на загальних підставах.

Як зазначив позивач в позовній заяві та згідно копій розписок від 02.03.2012 та 19.01.2012, ОСОБА_4 надав позивачу 1500 грн. та 900 грн. та зобовязався в подальшому матеріально допомагати батькам позивача для його лікування (а.с.6,7).

Також представником відповідача в судовому засіданні було надано суду розписку батька позивача, про отримання ним від відповідача грошових коштів у розмірі 16000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України, яка регулює питання відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, встановлює, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

На підтвердження факту завдання тілесних ушкоджень позивачу суду надано також копії медичних документів позивача, зокрема, виписки з історії хвороби № 12699 та з історії хвороби № 9575 (а.с.10-11), а також іншими медичними документами, які містяться у матеріалах справи.

На підтвердження суми матеріальних витрат, понесених для відновлення здоровя позивача суду надано лист комунальної установи «Могилів-Подільська окружна лікарня інтенсивного лікування» № 01/01-05-302 від 13.02.2015 року, в якому також вказано, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився в реанімаційному відділенні Могилів-Подільської МТМО з 10.11.2014 по 18.11.2014, а також перелік та вартість медикаментів (а.с.8-9); квитанції та рахунок №5 від 04.01.2012 (а.с.76-79, 157-164).

Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При визначенні розміру матеріальної шкоди суд вважає лист комунальної установи «Могилів-Подільська окружна лікарня інтенсивного лікування» №01/01-05-302 від 13.02.2015 з переліком препаратів придбаних за власні кошти недопустимим доказом на підтвердження вартості понесених витрат на оплату ліків, так як він не є розрахунковим документом, що підтверджує їх оплату (а.с.8). Аналогічно квитанції №6905 від 28.11.2014 на суму 120,00 грн., №6874 від 26.11.2014 та №528367 на суму 50,00 грн. про сплату благодійних внесків, оскільки такі внески не можна вважати матеріальною шкодою (а.с.79,161). Також чеки терміналу безготівкового розрахунку від 27.12.2014 на суму 463,42 грн. (а.с.77), та від 27.02.2016 на суму 106,11 грн.(а.с.160) не є розрахунковими документами, а лише підтверджують проведення платежів, відповідно до товарних чеків від 27.12.2014 на суму 463,42 грн.(а.с.77) та від 27.02.2016 на суму 106,11 грн.(а.с.160), які були враховані судом при визначенні розміру матеріальної шкоди.

Дослідивши наявні в матеріалах справи квитанції про оплату медикаментів та медичних послуг, суд вважає, що до матеріальної шкоди можуть входити лише понесені позивачем витрати на проведення обстежень, лікування та кошти витрачені на придбання препаратів та товарів, які безпосередньо повязані із проведенням лікувальних процедур. Враховуючи викладене, суд вважає, що витрати згідно із квитанціями від 23.02.2016 на суму 68,93 грн., від 23.02.2016 на суму 60,70 грн., від 15.02.2016 на суму 11,40 грн., від 24.02.2016 на суму 26,50 грн., від 07.02.2016 на суму 4,20 грн., від 10.02.2016 на суму 13,38 грн. відшкодуванню не підлягають, адже не повязані із лікуванням (а.с.76-79, 157-164)..

Разом з тим, витрати згідно квитанціям від 21.11.2014 на суму 91,10 грн., від 27.11.2014 на суму 9,35 грн., від 28.11.2014 на суму 104,59 грн., від 29.11.2014 на суму 105,67 грн., від 24.11.2014 на суму 71,65 грн., від 26.11.2014 на суму 78,37 грн., від 25.11.2014 на суму 124,53 грн., від 13.02.2016 на суму 18,56 грн., від 14.02.2016 на суму 89,32 грн., від 07.02.2016 на суму 122,13 грн., від 19.02.2016 на суму 136,20 грн., від 23.02.2016 на суму 124,95 грн., від 11.02.2016 на суму 106,42 грн., від 15.02.2016 на суму 201,04 грн., від 08.02.2016 на суму 220,59 грн., №0033 на суму 223,52 грн., від 06.02.2016 на суму 293,94 грн., від 16.02.2016 на суму 338,17 грн., від 01.03.2016 на суму 435,50 грн. підлягають відшкодуванню частково, а саме окрім витрат на пакети, воду, шампунь, сік, чай, вологі серветки на загальну суму 65,76 грн. (а.с.76-79, 157-164).

Відповідно до норм чинного законодавства сума матеріальної шкоди, понесеної позивачем для відновлення стану здоровя, яку слід стягнути з відповідача має бути підтверджена документально, тому суд вважає, що в матеріалах справи своє підтвердження знайшли витрати на лікування позивача у розмірі 15273,35 грн.

Враховуючи викладене, а саме те, що сума матеріальної шкоди у виді витрат на лікування не перевищує розміру грошової суми, яка була сплачена відповідачем батьку позивача, суд вважає, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 50 000 грн. моральної шкоди суд зважає на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я.

Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України (п. п. 3, 9) № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Приймаючи рішення про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує вимоги ст. 23 ЦК України, зокрема те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, або незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо, зокрема, шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до виписок з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 йому було поставлено діагноз, зокрема, політравма, забій, стиснення і розрив головного мозку, вдавлений перелом лобної кістки справа з переходом на основу черепа, перелом кісток основи черепа, закрита травма грудної клітини, травматичний пульмоніт справа, травматичний розрив уретри, атрофія зорового нерва справа, симптоматична післятравматична епілепсія, наслідки ВЧМТ.

Представник відповідача, визнавши вимогу про відшкодування моральної шкоди частково, пояснила, зокрема, що відповідач також постраждав внаслідок ДТП та надала суду лист КУ «Могилів-Подільська ОЛІЛ» з якого слідує, що ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 10.11.2011 по 18.11.2011 з діагнозом: Забій грудної клітини. Рвана рана правого колінного суглоба. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Перелом правої променевої кістки в т/місці без зміщення.

Разом з тим, суд, керуючись принципом розумності, вважає травми позивача та травми відповідача, про які вказує його представник не співрозмірними.

Так, 09.06.2015 позивачу було встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 20.07.2015 № 053601 щодо 2 групи інвалідності (а.с.72).

Окрім того, згідно виписок-епікриз від 28.02.2013 № 1027, від 07.05.2013 № 2482, від 01.04.2014 № 1610 виданих Могилів-Подільським міським територіальним медичним обєднанням Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні, ОСОБА_5 поступав на лікування до вказаного закладу із нападами втрати свідомості та йому було встановлено діагноз: симптоматична післятравматична епілепсія (а.с.66-71).

Також, як зазначав позивач в позовній заяві, внаслідок травм отриманих при дорожньо-транспортній пригоді 10.11.2011, він отримав інвалідність і змушений довгий час лікуватись, на підтвердження чого надав копію індивідуальної програми реабілітації інваліда від 20.07.2015 № 1535/1739 (а.с.74-75).

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, тому суд вважає, що завдана моральна шкода підлягає компенсації грошима в розмірі 25000,00 грн., і ця моральна шкода згідно зі ст. 23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із ушкодженням її здоров'я. Крім того, судом враховано, що внаслідок ДТП, яка призвела до ушкодження здоров'я позивача, також порушила звичайні життєві його стосунки, зокрема через відмову вирішити питання про відшкодування шкоди з відповідачем позасудовою процедурою, позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Питання щодо судових витрат слід вирішити згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Щодо судових витрат на правову допомогу, відповідно до розрахунку адвоката про затрачений час на консультацію та підготовку процесуальних документів, який міститься в справі, а також журналів судових засідань, в яких брав участь представник позивача ОСОБА_6, суд вважає обгрунтованою затрату часу у розмірі 6 годин 45 хвилин 41 секунди, які складаються з : консультації та вивчення документів щодо цивільної справи за позовом ОСОБА_1 2,5 години; складання цивільно-процесуальних документів по справі 3,5 годин; здійснення представництва в суді 44 хвилини 41 секунда. Суд не вважає затрату часу адвоката на вивчення законодавчої бази, на підставі якої має вирішуватися справа в 1 годину та аналіз судової практики у аналагічних справах в 1 годину виправданою, враховуючи те, що, адвокат є фахівцем в галузі права. Також згідно розрахунку надання правової допомоги позивач просить відшкодувати час здійснення адвокатом ОСОБА_6 представництво його інтересів в суді, а саме 24 години, однак, відповідно до журналів судового засідання адвокат ОСОБА_6 перебував в судовому засіданні всього протягом 44 хвилин 41секунди.

Отже відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тому витрати на правову допомогу підлягають компенсації у розмірі 3717,69 грн. (а.с.167).

Щодо судових витрат, повязаних із прибуттям представника позивача у судове засідання, суд вважає, що компенсації підлягають витрати у розмірі 424,07 грн. (а.с.168 - 170). Проїзний документ на проїзд серії БЖ №673008 не підлягає відшкодуванню так як не повязаний із явкою в судове засідання по даній справі.

Вимога позивача з приводу стягнення решти судових витрат, на думку суду, не підлягає задоволенню, адже решта витрат не знайшли свого документального підтвердження у матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що слід стягнути з відповідача судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди пропорційно в розмірі 2320,88 грн.

Крім того, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір за майнову вимогу у виді стягнення моральної шкоди в розмірі 500,00 грн., а тому пропорційно до задоволення вимог 250,00 грн. такого збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до інформації наявної в матеріалах справи позивач є інвалідом другої групи, на підставі чого він був звільнений від сплати судового збору, згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, за відсутності заяви позивача про повернення сплаченого ним судового збору суд не може вирішити питання про їх повернення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір лише в розмір 250,00 грн. Питання, щодо повернення позивачу решти судового збору суд зможе вирішити в розмірі 250,00 грн. лише при зверненні позивача до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись ст.3 Конституції України, ст. ст. 22, 23,280, 1166, 1167, 1187,1195 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 197, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну (немайнову) шкоду в розмірі 25 000 (двадцять пять тисяч) гривень, судовий збір в розмірі 250,00 грн. та судові витрати на правову допомогу та повязаних із прибуттям представника до судового засідання в розмірі 2320 (двітисячі триста двадцять) гривень 88 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Решту судових витрат на правову допомогу та повязаних із прибуттям представника до судового засідання залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.Б.Жикевич