УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_6 з 06 червня 2014 року по 04 червня 2015 року працював на посаді начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та зв'язку, з яким було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

З 23 березня 2015 року по 19 червня 2015 року під час проведення планової перевірки було встановлено незаконні витрати, пов'язані зі списанням паливно-мастильних матеріалів на суму 23 656,02 грн, які відповідач відмовився відшкодувати.

На підставі наведеного, просила суд стягнути з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 23 656,02 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 23 656,02 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що діями відповідача, який поза межами виконання посадових обов'язків та не в інтересах позивача, здійснював поїздки на службовому автомобілі за межі міста була завдана пряма дійсна шкода.

Крім того, суди попередніх інстанцій вирішуючи спір у відповідності до ст. 137 КЗпП України врахували ступінь вини відповідача і ту конкретну обстановку, за якої було заподіяно шкоду.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі наказу начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 28-К від 06 червня 2014 року відповідача ОСОБА_6 було прийнято на роботу на посаду начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки та зв'язку Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області.

Крім того, 06 червня 2014 року з ОСОБА_6 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Наказом про припинення трудового договору від 03 червня 2015 року № 33-к відповідача було звільнено з вказаної посади з 04 червня 2015 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

26 червня 2015 року Державною фінансовою інспекцією у Дніпропетровській області було складено акт № 06-19/07 ревізії фінансово-господарської діяльності Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області за період з 01 липня 2012 року по 28 лютого 2015 року. Ревізією щодо правильності та достовірності витрат, пов'язаних зі списанням паливно-мастильних матеріалів (далі ПММ) встановлено, що у Службі автомобільних доріг в Дніпропетровській області списання ПММ, у ревізійному періоді, здійснювалось на підставі норм витрат палива на автомобільному транспорті, затвердженими наказами по Службі від 01 березня 2012 року № 35, від 04 вересня 2012 року № 140а, від 25 липня 2013 року № 126, від 01 липня 2014 року № 122. Норми витрат палива на автомобілі розраховано на підставі базових лінійних норм, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43. Ревізією було встановлено, що посадовою інструкцією начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та зв'язку ОСОБА_6 від 17 червня 2014 року, затвердженою начальником Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області Радіоновим М.О., не передбачено здійснення поїздок за межі міста Дніпропетровська для виконання службових обов'язків. Проте, за період з серпня по грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року на автомобіль державний номер НОМЕР_2, який використовувався начальником відділу інформаційно обчислювальної техніки, транспорту та зв'язку ОСОБА_6, списано пальне як для проїзду по місту Дніпропетровську, так і за його межами. Крім того, перевіркою наказів про відрядження за вказаний період встановлено, що начальник відділу ОСОБА_6 не перебував у відрядженні за межами міста Дніпропетровська.

За результатами проведеної ревізії встановлено, що за період з серпня по грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року було списано пального у кількості 1 457,7 л на загальну суму 23 656,02 грн з ПДВ, у тому числі: за серпень-грудень 2014 року на суму 18 421,22 грн та січень-лютий 2015 року на суму 5 234,80 грн, чим порушено вимоги п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Внаслідок незаконного списання пального Службі автомобільних доріг у Дніпропетровській області діями працівника, який знаходився у трудових відносинах зі Службою було завдано матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну коду, лише в межах і порядку передбачених законодавством і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними, протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до положень ст. ст. 133, 134 КЗпП України встановлена обмежена та повна матеріальна відповідальність.

Згідно зі ст. 135 КЗпП України договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи безпосередньо пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

За ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28.12.1977 року № 447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 року № 1545-ХП «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», і до вказаного переліку віднесені роботи по прийманню та обробці для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних та грошових цінностей, їх доставці (супроводу), видачі (здачі).

Відповідно до п. 2.12 посадової інструкції відповідача на останнього було покладено обов'язок організації охорони адмінбудинку та прилеглої території за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Леніна, 24, та здійснювати координацію працівників цієї охорони, забезпечувати охорону майна, обладнання та матеріальних цінностей (а.с. 6-7).

Також на відповідача було покладено обов'язок контролювати організацію безперебійної та надійної роботи відомчого автотранспорту, його правильну технічну експлуатацію, контролювати доцільність використання автомобілів та їх технічний стан (п. 2.14 посадової інструкції відповідача).

За п. 2.15 посадової інструкції саме на відповідача було покладено контроль за доцільністю використання автомобілів.

Посадовою інструкцією начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та зв'язку ОСОБА_6 не передбачено здійснення поїздок відповідача за межі міста Дніпропетровська для виконання службових обов'язків і накази про його відрядження за межі міста в Службі автомобільних доріг у Дніпропетровській області відсутні, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 124).

Згідно з п. 1 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 06 червня 2014 року працівник, що займає посаду або виконує роботу начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та зв'язку, безпосередньо пов'язану із зберіганням переданих йому цінностей (із зберіганням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей) бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому підприємством матеріальних цінностей.

Як вбачається з матеріалів справи за відповідачем було закріплено службовий автомобіль «Тойота Прадо», державний номер НОМЕР_2, яким відповідач кермував особисто та безпосередньо отримував пальне на зазначений автомобіль (а.с. 101-122).

З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що ОСОБА_6має відшкодувати матеріальну шкоду позивачеві за порушення допущені ним, як начальником відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та зв'язку, яким підписано подорожні листи службового автомобіля та як особою, що користувалася зазначеним службовим автомобілем.

Відповідачем під час розгляду справи не доведено, що виїзди за межі міста були обумовлені службовою необхідністю та були пов'язані з виконанням ним своїх функціональних обов'язків.

Крім того, за положеннями статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисною метою (частина друга статті 137 КЗпП України).

Врахувавши сукупність наведених обставин і той факт, що саме діями відповідача, який поза межами виконання посадових обов'язків та не в інтересах Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, здійснював поїздки на службовому автомобілі за межі міста та позивачеві була завдана пряма дійсна шкода, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність підстав за яких розмір покриття шкоди заподіяної працівником може бути зменшений.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст.337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова