Номер провадження: 22-ц/785/5937/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Артеменка І.А., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів посилаючись на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2013 року було встановлено, що 25 березня 2013 року ОСОБА_2 позичила ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 2000,00 доларів США, що в еквіваленті при перерахуванні на гривню у вказану дату складало 16300,00 грн., на підтвердження чого ОСОБА_3 надала розписку, згідно з якою з 20.03.2013 року на 1000 доларів США нараховуються 2% річних.

Судом також було встановлено, що на час ухвалення рішення суду борг ОСОБА_3 не повернула, тому позов про стягнення боргу був задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачки суму боргу у розмірі 15986,00 грн., стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 174,34 грн.. Таким чином, суму боргу, що підлягала стягненню суд перерахував в національну валюту України - гривню на день постановлення судом рішення за курсом НБУ (100 доларів США дорівнює 799,3000 гривень).

Після ухвалення рішення суду, відповідач добровільно виконувати рішення суду не намагалась, тому ОСОБА_2 звернулася до виконавчої служби. 26.05.2014 року старшим державним виконавцем першого Приморського ВДВС ОМУЮ, ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження про стягнення грошової суми у розмірі 16160,34 грн.

Після накладення арешту на майно боржника, ОСОБА_3 частково виконала рішення суду і перерахувала в рахунок боргу 23 вересня 2014 року грошову суму 14500 грн.

Позивач посилається на те, що з дня ухвалення рішення суду до часткового виконання боржником своїх зобовязань пройшло більше 10 місяців, що за цей час змінився курс валют НБУ, тому вважає, що відповідач повинна сплатити різницю грошової суми згідно курсу валют НБУ.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові зобовязанн у сумі 12771,65 грн., стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 року скасовано.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі., стянувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові зобовязання у сумі 12771,65 грн., та судові витрати.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачки суму боргу у розмірі 15986,00 грн. стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 174,34 грн.

Рішенням суду було встановлено, що 25 березня 2013 року ОСОБА_2 позичила ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 2000,00 доларів США, що в еквіваленті при перерахуванні на гривню у вказану дату складало 16 300,00 гривень, на підтвердження чого ОСОБА_3 надала розписку, згідно з якою з 20.03.2013 року на 1000 доларів США нараховуються 2% річних. Судом також було встановлено, що на час ухвалення рішення суду 25 листопада 2013 року борг ОСОБА_3 не повернула, тому позов про стягнення боргу був задоволений. Таким чином, суму боргу, що підлягає стягненню суд перерахував в національну валюту України - гривню на день постановлення судом рішення за курсом НБУ (100 доларів США дорівнює 799,3000 грн.).

18.05.2015 року було винесено заочне рішення, яким задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 грошові зобовязання у розмірі 12771,65 грн. Зазначене рішення було винесено на підставі доказів наданих позивачкою.

Ухвалою від 29.03.2016 року заочне рішення від 18.05.2015 року скасоване у звязку з наданими ОСОБА_3 доказами щодо виконання рішення суду від 25.11.2013 року у повному обсязі.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно частини першої ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні відповідачкою ОСОБА_3 були надані докази, що ОСОБА_3 повністю розрахувалася в серпні 2014 роки, про що свідчать квитанції про сплату від 26.11.2013 року на суму 174,34, квитанція від 27.08.2014 року на суму 4440,0, квитанція від 22.08.2014 року на суму 11 600,34 грн., що разом складає 174,34 + 4440,00 + 11600,34 = 16214,68 грн..

Таким чином, на момент подання позовної заяви до суду відповідач повернула борг в повному обсязі.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті (гривні), норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошових зобов'язань, які визначені договорами в гривні (рішення ВСУ від 24.03.2010 у справі №6-4599св07)». Таким чином, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції, так як сума боргу була в іноземній валюті.

Щодо стягнення різниці між курсом валют на момент винесення рішення та його виконання, то ці позовні вимоги також задоволенню не підлягають, так як у мотивувальній частині рішення Приморського суду від 25. 11. 2013. по справі № 522/1939/13 ц в 2 абзаці «Суд перераховує суму боргу в гривню за курсом НБУ на момент винесення рішення, а не на день виконання рішення як того просить ОСОБА_2І.». Таким чином в суді вже розглядалась подібна позовна вимога, в якій було відмовлено ОСОБА_2

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює, тому дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильну оцінку судом підстав для відмови у задоволенні позову відповідно до неправильного застосування судом правової позиції Верховоного суду України, якою права позивача є незахищеними, порушення судом норм матеріального та процесуального права, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: І.А. Артеменко

ОСОБА_5