АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

24 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м Києва в складі:

головуючого - судді: Кирилюк Г.М.,

суддів: Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Гриня Костянтина Андрійовича на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року,

встановила:

21.08.2015 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1, посилаючись на те, що остання належним чином не виконує зобов'язання, взяті на себе за договором б/н від 28.11.2011 року, щодо своєчасного й повного повернення кредитних коштів та процентів за користування такими коштами, унаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 9302,75 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3235,36 грн.; за процентами - 3748,21 грн.; 1400 грн. - за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. ( фіксована частина); 419,18 грн. (процентна складова).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що відповідно до процедури оформлення банківських продуктів клієнтам, що діє в Приватбанку, доказом отримання картки є фото клієнта з карткою в руках. Доказом користування карткою є розрахунок заборгованості та виписка по рахунку.

28.11.2011 р. ОСОБА_1 оформила у ПАТ КБ «ПриватБанк» картку за НОМЕР_2, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодилась, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять договір про надання банківських послуг. Підписуючи вказану заяву, відповідач пройшла ідентифікацію у Приватбанку та 31.05.2012 р. оформила кредитну картку. Знімок екрану від 31.05.2012 р. з програмного комплексу Банку, на якому зображено фото відповідача з карткою є доказом отримання зазначеної картки. При цьому відповідач не лише знімала грошові кошти з картки, але й здійснювала погашення заборгованості, що відображено в розрахунку заборгованості. Останнє погашення було здійснено 27.03.2013 р. в сумі 0,93 грн.

У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач приєдналась до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, які є загальними, їх підписання позичальником не є обов'язковим. ОСОБА_1 належність наданих позивачем умов не спростувала, інших умов, які діяли на момент укладення кредитного договору, не надала, а тому суд першої інстанції безпідставно не взяв їх до уваги.

У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.11.2011 року відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та отримала кредит в сумі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Встановивши факт отримання відповідачем грошових коштів, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову про їх повернення з тих підстав, що Умови та Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, позивачем не надано суду даних про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, повідомлення пін-коду, строку дії картки саме за наданим суду розрахунком.

Колегія суду не може погодитись з таким висновком суду, оскільки суд при ухваленні судового рішення не встановив характер правовідносин, які виникли між сторонами, та обставин справи, які є предметом доказування у цій справі.

Встановивши, що відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», суд при вирішенні спору відмовив у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 11 березня 2015 року в справі №6-16 цс15.

При цьому суд не звернув уваги на обставини справи, з приводу яких Верховним Судом України було висловлено цю правову позицію.

Так, у цій постанові предметом дослідження було саме неоднакове застосування судом касаційної інстанції ч.1 ст.259 ЦК України.

Разом з тим, у даній справі доведенню підлягає наявність між сторонами кредитних правовідносин та виконання зобов'язання кредитором щодо надання коштів та боржником - щодо їх повернення в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання доругої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписавши 28.11.2011 р. анкету- заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, була повідомлена про зміст цих умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у самій анкеті -заяві.

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом не встановлено, що надані до позову Умови та Правила надання банківських послуг відрізняються від змісту відповідних Умов та Правил, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» у редакції, яка була чинною на момент підписання анкети-заяви.

За таких обставин висновок суду про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості, оскільки підписання анкети-заяви не вважається підписанням договору щодо Умов та Правил надання банківських послуг не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки за приписами положень ст.634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві.

Відповідно до наданого суду розрахунку , заборгованість за договором б/н від 28.11.2011 року станом на 30.06.2015 р. становить 9302,75 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3235,36 грн.; за процентами - 3748,21 грн.; 1400 грн. - за пенею та комісією; а також штрафів, нарахованих відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. ( фіксована частина); 419,18 грн. (процентна складова).

Оскільки жодних доказів виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останньої підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий суду та ніким не спростований, колегія судів вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 511,56 грн. ( 243,60 грн. + 267,96 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Гриня Костянтина Андрійовича задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ( ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.11.2011 року в сумі 9 302,75 грн. ( дев'ять тисяч триста дві гривні сімдесят п'ять копійок) та витрати по сплаті судового збору в сумі 511,56 грн. (п'ятсот одинадцять гривень п'ятдесят шість копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/3801/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.