АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2662/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.04.2008 року ОСОБА_8 отримала кредит у розмірі 18050 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.04.2020 року.

Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого ОСОБА_8 станом на 06.02.2012 року, має заборгованість 29205,87 доларів США, яка складається:

-15738,72 доларів США - заборгованість за кредитом;

-5476,89 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;

-346,74 доларів США заборгованість за комісією;

-6252,76 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

В якості забезпечення виконання зобовязання 21.04.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки.

Згідно договору іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом жилий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: Черкаська область, Смілянський район, с. Будки, вул. Леніна, буд. 64-А. Дане майно належить відповідачу ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу.

У звязку з чим ПАТ КБ "Приватбанк" просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29205,87 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу. Виселити ОСОБА_6 та інших осіб які зареєстровані або проживають у житловому будинку розташованого Смілянський район с. Будки, вул. Леніна, буд. 64-А.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 квітня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_8, в розмірі 29205,87 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: незавершений будівництвом жилий будинок готовністю 88 % з надвірними спорудами по вул. Леніна, 64-А с. Будки Смілянського району Черкаської області, який належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування. Виселено ОСОБА_6 з будинку с. Будки вул. Леніна 64-А. Смілянського району Черкаської області. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням представник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи представник ОСОБА_6, ОСОБА_7 О Є., в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини своєї неявки. Повідомлення представника сторони про день та час слухання справи відповідно до частини 5 статті 76 ЦПК України є повідомленням самої сторони.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 21.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 було укладено договір кредиту. Відповідно до умов договору ОСОБА_8 отримала кредит у розмірі 18050 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.04.2020 року.

В якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 21.04.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки. Відповідно до договору іпотеки ОСОБА_8 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом жилий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: Черкаська область, Смілянський район, с. Будки, вул. Леніна, буд. 64-А. Дане майно належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу.

Так як боржник допустила невиконання зобовязання за кредитним договором, то кредитор письмово попередив боржника та іпотекодавця про невиконання кредитного договору, наявність заборгованості та про наслідки звернення стягнення на предмет іпотеки. В добровільному порядку боржник не погасила заборгованість за кредитним договором, тому для захисті своїх прав кредитодавець звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені ЦК України та Законом України "Про іпотеку".

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника.

У п.17.8.1 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Тому встановивши факт порушення права іпотекодержателя боржником, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апелянта про те, що йому не направлявся лист кредитором (іпотекодержателем) з попередженням про необхідність боржником сплатити заборгованість та можливе звернення на предмет іпотеки є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки одним із способів, визначених в іпотечному договорі та Законі України «Про іпотеку».

ПАТ КБ «ПриватБанк» листом від 01.02.2012 року за № Э С S О.О.О.О.18-316 на адресу боржника ОСОБА_8 та іпотекодавця ОСОБА_6 повідомив стислий зміст порушених зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (а.с. 23-26). Даний лист був відправлений за адресами, зазначеними боржником та іпотекодавцем в порядку, визначеному в договорах та в Законі України "Про іпотеку".

Також є безпідставними доводи апелянта про те, що порушенням основного зобовязання боржником, який є відмінним від іпотекодавця, не завдає збитків іпотекодержателю і не змінюю обсягу його прав. Так, загальна вартість іпотечного майна становить 127250 гривень, внаслідок порушення зобовязання основним боржником сума боргу за кредитним договором збільшилась і становить 29205,87 долара США, що на момент звернення до суду становило 233346 гривни. Таким чином суттєве збільшення заборгованості за кредитним договором завдає збитків іпотекодержателю та змінює обсяг його прав.

Частиною третьою статті 39 цього Закону передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Отже, законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене положення може враховуватися лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-340цс15 від 04 листопада 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

За вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» під час розгляду справи та викладення змісту судового рішення суд повинен вирішити такі питання:

- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна для його подальшої реалізації встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України вже сформулював у постанові від 13 травня 2015 року (справа № 6-63цс15), наданій заявницею для порівняння, та у постановах від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 8 червня 2016 року (№ 6-1239цс16), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15).

У справі, яка переглядається, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу Кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, на порушення вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд першої інстанції, не зазначив у рішенні необхідної складової, передбаченої цією нормою, зокрема початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону.

Тому доводи апеляційної скарги в частині не зазначення судом першої інстанції початкової ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. За таких обставин рішення суду першої інстанції, як ухвалене по неповне встановленим обставинам справи підлягає до зміни, доповнивши резолютивну частину рішення суду першої інстанції вказівкою, що початкова ціна реалізації предмету іпотеки становить 127250 гривень, що буде відповідати пункту 33.4 іпотечного договору, де сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 126250 грн. та 1000 грн. вартість земельної ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги також ретельно перевірені судом апеляційної інстанції та визнані безпідставними.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року задоволити частково, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року змінити.

Резолютивну частину заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року доповнити вказівкою про те, що початкова ціна реалізації предмету іпотеки становить 127250 гривень.

В іншій частині заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :