Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/684/15-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук О. В.
Категорія 27 Доповідач Косигіна Л. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про виключення майна з реєстру іпотек та заборон

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZRZ0GI від 08.11.2007 року в сумі 1160305 грн. 08 коп., яка визначена станом на 17.04.2015 року та складається з боргу за кредитом в сумі 280149 грн. 89 коп., відсотків 383334 грн. 58 коп., пені 496820 грн. 61 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок № 7 по вул. Радянській в м. Баранівка, Житомирської області, шляхом укладення від імені Банку договору купівлі-продажу;

- виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у даному житлі.

Під час розгляду справи Банк неодноразово уточнював свої вимоги (а.с. 91-94, 155-158) та остаточно просив:

- в рахунок погашення заборгованості в сумі 1160305 грн. 08 коп. за кредитним договором № ZRZ0GI від 08.11.2007 року, укладеним між Банком та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок № 7 по вул. Радянській в м. Баранівка, Житомирської області, загальною площею 230,40 кв.м., жилою 117,10 кв.м., шляхом укладення від імені Банку договору купівлі-продажу, в т.ч. нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному у договорі іпотеки 505000 грн., будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки;

- виселити ОСОБА_1, який зареєстрований та/або проживає у вищевказаному будинку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 22.06.2016 року утворилася заборгованість в сумі 1362225 грн. 47 коп., яка складається із:

- боргу по тілу кредиту в сумі 280149 грн. 89 коп.;

- відсотків - 333721 грн. 58 коп.;

- пені - 748354 грн.

Разом з тим, Банк, скориставшись своїм правом, вимагає повернути тільки частину вищевказаної заборгованості у розмірі 1160305 грн. 08 коп., а саме:

- заборгованість по тілу кредиту - 280149 грн. 89 коп.;

- відсотки - 333721 грн. 58 коп.;

- пеню в сумі 546433 грн. 61 коп.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов, в якому просив виключити з реєстру іпотек та заборон житловий будинок № 7 по вул. Радянській в м. Баранівка, Житомирської області та земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за вищевказаною адресою. Зазначив, що 30.08.2011 року Банк надіслав йому повідомлення про розірвання кредитного договору з 13.09.2011 року, відповідно до п.5.2.4. договору про іпотечний кредит. Отже, Банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання зобов'язання, зазначивши останній день погашення боргу 20.09.2011 року. Проте, з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся тільки у жовтні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 15 березня 2016 року позови об'єднані в одне провадження (а.с. 125-126).

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від від 12 жовтня 2016 року у задоволенні позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне дослідження судом обставин справи, просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів та пені в межах строку позовної давності, ухваливши в цій частині нове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах розміру заборгованості в сумі 364876 грн. 56 коп., яка складається із боргу за відсотками за період з 24.04.2012 року по 24.04.2015 року в сумі 252137 грн. 90 коп. та пені в сумі 112738 грн. 66 коп. за період з 24.04.2014 року по 24.04.2015 року, виселення відповідача з житлового будинку № 7 по вул. Радянській в м. Баранівка, Житомирської області. Апелянт зазначив, що закінчення строку договору, котре мало місце у зв'язку з його розірванням та звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості, не звільняє відповідача від плати за користування кредитними коштами. При цьому, Банк зазначив, що погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності відносно інших платежів, вказаних у позовній заяві, у зв'язку з чим рішення суду щодо відмови у їх стягненні не оскаржує.

Рішення суду про відмову у задоволені зустрічного позову також ніким не оскаржується.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 08.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № ZRZ0GI, відповідно до якого позичальник отримав у кредит 300000 грн. на строк до 08.11.2020 року зі сплатою 15% річних (а.с. 53-56, 61-63). Відповідно до п. 3.1. даного договору, забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом виступає іпотека нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: Житомирська область, Баранівський район, смт. Баранівка, вул. Радянська (на даний час Європейська), 7.

Крім того, між сторонами в цей же день укладений іпотечний договір № ZRZ0GI, згідно якого в іпотеку передано житловий будинок № 7 по вул. Радянській в м. Баранівка, Житомирської області, загальною площею 230,40 кв.м., житловою 117,10 кв.м., земельна ділянка площею 0,1000 га за цією ж адресою (а.с. 58-60).

У вищевказаному будинку зареєстрований ОСОБА_1 (а.с. 76). Згідно листа Баранівської міської ради від 25.09.2015 року № 767 в іпотечному будинку ніхто не проживає (а.с. 83).

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 24.03.2010 року визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за договором про іпотечний кредит № ZRZ0GI від 08.11.2007 року, з 15% до 30%. Зобов'язано керівника Банку винести розпорядження про відновлення з 01.02.2009 року дії вищевказаного договору в частині відсоткової ставки - 15%, провести перерахунок сплачених ОСОБА_1 з 01.02.2009 року коштів (в рахунок відсотків понад 15%), зарахувавши їх на погашення боргу по основній сумі кредиту (а.с. 231-233, 234).

30.08.2011 року Банк надіслав ОСОБА_1 повідомлення про розірвання кредитного договору з 13.09.2011 року, відповідно до п.п. 5.3.7, 5.2.4 кредитного договору, та зобов'язував боржника у тижневий термін погасити заборгованість у повному обсязі (а.с. 120).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно п. 5.2.4. договору про іпотечний кредит, Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або за іпотечним договором, зокрема, у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків понад двох місяців, шляхом направлення повідомлення із зазначенням дати про дострокове розірвання договору.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що 30.08.2011 року Банк надіслав ОСОБА_1 лист, в якому повідомив про розірвання кредитного договору з 13.09.2011 року у зв'язку з його невиконанням відповідачем, та зобов'язав останнього у тижневий термін з дати розірвання договору погасити заборгованість в повному обсязі (а.с. 120).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин змінили строк виконання основного зобов'язання та розірвали кредитний договір.

У жовтні 2011 року Банк звернувся до суду з позовом, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 406719 грн. 15 коп. (а.с. 228-230), яка виникла станом на 28.09.2011 року та складалася із:

- заборгованості за кредитом в сумі 280149 грн. 89 коп.;

- відсотків у розмірі 80539 грн. 24 коп.;

- пені 46030 грн. 02 коп.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 23.02.2012 року (а.с. 132), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16.05.2012 року (а.с. 133), стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № ZRZ0GI від 08.11.2007 року в сумі 360187 грн. 25 коп., а саме:

-280149 грн. 89 коп. борг по тілу кредиту;

-77037 грн. 36 коп. відсотки, які визначені станом на день розірвання кредитного договору, тобто на 13.09.2011 року;

-3000 грн. пеня, з врахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.

При розгляді даної справи судами було встановлено, що договір про іпотечний кредит № ZRZ0GI від 08.11.2007 року розірваний 13.09.2011 року, у зв'язку з чим суд перерахував розмір відсотків, що підлягали стягненню за користування кредитними коштами станом на день розірвання кредитного договору.

24.12.2014 року Банк повторно надіслав ОСОБА_1 лист з вимогою сплатити всі кошти за кредитом: тіло, відсотки, комісію та штрафні санкції, протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги, а у разі її невиконання, зазначав про намір продати предмет іпотеки, у зв'язку з чим, вимав добровільно звільнити житлове приміщення (а.с. 50-52)

З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся у квітні 2015 року, тобто з пропуском строку, встановленого законом та договором. Відповідач в суді першої інстанції просив застосувати до даних правовідносин положення ст.ст. 256-258, 266, 267 ЦК України (а.с. 118-119). У зв'язку із цим суд відмовив у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за пропуском строку позовної давності. Рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості щодо тіла кредиту, відсотків і пені поза межами строку позовної давності, шляхом звернення стягнення на майно боржника, позивачем не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги Банку (в межах доводів апеляційної скарги) про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах розміру заборгованості в сумі 364876 грн. 56 коп., яка складається із боргу за відсотками за період з 24.04.2012 року по 24.04.2015 року в сумі 252137 грн. 90 коп. та пені в сумі 112738 грн. 66 коп. за період з 24.04.2014 року по 24.04.2015 року, виселення, враховуючи наступне.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Судом встановлено, і Банком не заперечується, що договір про іпотечний кредит № ZRZ0GI від 08.11.2007 року розірваний 13.09.2011 року. У зв'язку з цим, Банк позбавлений можливості продовжувати нараховувати відсотки та пеню за умовами вказаного договору, у зв'язку з його невиконанням, в тому числі і за період з 24.04.2012 року по 24.04.2015 року. Вимог про застосування до даних правовідносин положень ст. 625 ЦК України, Банк не пред'являв.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених Банком вимог про виселення, звернення стягнення на предмет іпотеки в межах розміру заборгованості в сумі 364876 грн. 56 коп., яка складається із боргу за відсотками за період з 24.04.2012 року по 24.04.2015 року в сумі 252137 грн. 90 коп. та пені в сумі 112738 грн. 66 коп. за період з 24.04.2014 року по 24.04.2015 року, нарахованих позивачем на підставі договору про іпотечний кредит, зважаючи на його розірвання 13.09.2011 року. Рішення суду є правильним, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2016 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення відсотків та пені в межах строку позовної давності, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді