Справа № 720/1410/16-ц
Провадження № 2-зз/720/2/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Єфтемій М.І.

представників сторін виконавчого провадження

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новоселиця подання Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про скасування заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Чернівецький міський відділ ДВС звернувся до суду із поданням про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що у відділі державної виконавчої служби перебуває на виконанні зведене виконавче провадження про стягнення грошових коштів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, держави та ПАТ «Укрсоцбанк». На підставі судових рішень, ДВС було складено акт опису й арешту ? частини нежитлової будівлі літера «К», яка розташовано по вул. Канівська, 41 в м. Чернівці, що належало боржнику. У звязку із тим, що торги щодо реалізації даного майна не відбулися, дане нерухоме майно було передано стягувачам в рахунок погашення заборгованості. Проте, в подальшому було зясовано, що ? частка вказаного нерухомого майна було арештовано ухвалами Новоселицького районного суду від 23 червня 2015 року, заходи забезпечення позову які представник ДВС просив скасувати та розглянути подання у його відсутності.

Представники сторін виконавчих проваджень стягувачів ОСОБА_9, ОСОБА_7 та боржника ОСОБА_4 просили суд відмовити у задоволенні подання, оскільки ДВС не є стороною цивільної справи. Крім цього, судом скасовано заочне рішення за яким був виданий виконавчий лист про стягнення коштів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, якому відділом ДВС вказане майно було передано в рахунок погашення боргу.

Інші сторони виконавчих проваджень, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилися з неповажних для суду причин, що відповідно до ст. 154 ЦПК України не є перешкодою для подальшого розгляду даного подання.

Суд, вивчивши подання, докази додані до нього та матеріали цивільних справ, вважає, що в задоволенні заяв слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішеннями Новоселицького районного суду від 30 червня 2015 року були задоволені позови ОСОБА_9 та ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

23 червня 2015 року ухвалами Новоселицького районного суду з метою забезпечення вказаних позовів, було накладено арешт на ? частину нежитлової будівлі, яка розташовано по вул. Канівська, 41 в м. Чернівці та належить ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів доданих до подання, у Чернівецькому міському відділі державної виконавчої служби перебуває на виконанні зведене виконавче провадження про стягнення грошових коштів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, держави та ПАТ «Укрсоцбанк». На підставі судових рішень, ДВС було складено акт опису й арешту ? частини нежитлової будівлі літера «К», яка розташовано по вул. Канівська, 41 в м. Чернівці. У звязку із тим, що торги щодо реалізації даного майна не відбулися, дане нерухоме майно було передано в рахунок погашення заборгованості стягувачам ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Згідно ч. 5 ст. 154 ЦПК України питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

За змістом розяснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 05 від 03 червня 2016 року, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються (пункт 8 частини першої статті 214 ЦПК).

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Положення частини 5 статті 60 вказаного Закону передбачають зняття арешту з майна у випадках незавершеного виконавчого провадження за рішенням суду, зокрема за позовом про зняття арешту з майна, а не ухвали, постановленої за заявою сторін у справі.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 239 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, а також щодо скасування забезпечення позову.

Відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК України суд за заявою особи може поновити строк апеляційного оскарження ухвали.

Аналізуючи зміст вказаних норм законодавства, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу за заявою особи, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито або третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору.

Разом з тим, вказані цивільні справи не перебувають в провадженні суду, оскільки вже розглянуті в 2015 році та за результатами їх розгляду винесені рішення від 30 червня 2015 року, які набрали законної сили.

Зняття арешту з майна у випадках незавершеного виконавчого провадження проводиться не на підставі ухвали, постановленої за заявою сторін у справі, а за рішенням суду, зокрема за позовом про зняття арешту з майна.

Таким чином, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядається за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 15 травня 2013 року за № 6-26цс13. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України).

Крім цього, Чернівецькій міський відділ ДВС не є стороною у справі, щодо якої обрано заходи забезпечення позову, а тому він не вправі звертатися до суду із поданням про скасування таких заходів.

За вказаних обставин, суд вважає безпідставними заявлені вимоги про скасування заходів забезпечення позову та зняття арешту з ? частини нежитлової будівлі літера «К», яка розташовано по вул. Канівська, 41 в м. Чернівці, у звязку із чим, в задоволенні подання слід відмовити.

На підставі ст.ст. 154, 239, 294 ЦПК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про скасування заходів забезпечення позову, обраних ухвалами Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2015 року та зняття арешту з ? частини нежитлової будівлі літера «К», яка розташовано по вул. Канівська, 41 в м. Чернівці, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: