РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря Давиденко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу № 69 к/тр від 29.06.2016 року, поновлення на роботі на посаді водія другого класу автотранспортного цеху та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому посилається на те, що відповідно до наказу № 69 к/тр від 29.06.2016 року його було звільнено з посади водія другого класу автотранспортного цеху у звязку з скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КзПП України. Вважає своє звільнення незаконним, виходячи з наступного. З наказу про звільнення вбачається, що профспілковий комітет надав згоду на звільнення у зв'язку із скороченням штату, проте його ніхто не повідомляв про день та час засідання профкому, подання про звільнення було розглянуто без присутності позивача, чим було порушено порядок одержання згоди профспілкового комітету на звільнення. Крім того, відповідачем також було грубо порушено право позивача на працю, оскільки він має переважне право на залишення на роботі. З урахуванням вищевказаних обставинах, вважає, що підлягає поновленню на роботі із стягненням заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з тих же підстав. Позивач зазначив, що він пропрацював на даному підприємстві значно більше, чим інші водії, а відтак має преважне право на залишення на роботі.

Представник відповідача просила в позові відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях, які підтримала в судовому засіданні. Зазначила, що звільнення позивача відбулося з дотриманням чинного трудового законодавства.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 40, 42, 43, 232, 235 КЗпП України.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає за можливе визнати позов таким, що не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 01 жовтня 2009 року у звязку з реорганізацією був прийнятий на посаду водія ЗІЛ-130 ПМКО-002 № 07-59 ЖИУ другого класу Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (наказ № 3-к від 01.10.2009 року)./а.с.21/.

Відповідно до наказу № 69-К/тр від 29.06.2016 року позивач був звільнений із займаної посади з 30.06.2016 року у зв'язку із скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 29).

Згідно п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.19 своєї Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи наказом КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради № 7 від 19.04.2016 року з 01.07.2016 року виключено із штатного розпису автотранспортний цех в повному складі та зі складу аварійно- диспетчерської служби автотранспорт та створено новий структурний підрозділ автослужбу, а також скорочено цілий ряд посад (а.с.22).

В штатному розписі експлуатаційного-ремонтного персоналу станом на 01.04.2016 рік значиться посада водія ЗІЛ-130 ПМКО-002, яку обіймав позивач. Однак в подальшому після проведення реорганізації на підприємстві та створення Автослужби в штатному розписі, який введений в дію з 01.07.2016 року посада водія вказаного автомобіля відсутня.(а.с. 30-35).

Наказом-попередження № 46-К/тр від 22.04.2016 року повідомлено позивача про заплановане вивільнення з 01.07.2016 року у звязку з скороченням робочих місць, з яким останні був ознайомлений 27.04.2016 року, про що свідчить особистий підпис позивача та ним не оспорюється. (а.с. 23, 26).

29.06.2916 року ОСОБА_1 були запропоновані вільні вакансії, які з'явились на підприємстві: слюсар з ремонту устаткування котельних або слюсар з обслуговування теплових мереж на дільниці № 4, № 10, № 2, № 6, від переведення на які останній відмовився, про що свідчить особистий підпис та даний факт не заперечується самим позивачем.(а.с.28).

Доводи позивача щодо порушення порядку звільнення через його відсутність на засідання профспілкового комітету і проведення без його участі, що в свою чергу робить неправомірним вивільнення, суд вважає неспроможними з огляду на наступне. 23.06.2016 року профспілковий комітет надав згоду на звільнення ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату працівників, що підтверджується протоколом (а.с. 88).

Суд вважає безпідставним доводи позивача щодо економічної недоцільності скорочення посади водія ЗІЛ-130 ПМКО-002, виходячи з наступного. Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх обєднань. Однак, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобовязаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Окрім того, відповідно до акту обстеження технічного стану автотранспортного засобу від 09.06.2016 року та висновків комісії, що викладені в акті, автомобіль ЗІЛ-130 ПМКО-002, н.з. АМ 21-61 ВВ, який був закріплений за позивачем, використовувати за призначенням не можливо(а.с.80, 81.) Пояснення допитаних свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не спростовують висновків комісії, а відтак до уваги не приймаються.

Безпідставними є доводи позивача, що він, як вивільнюваний працівник, користувався переважним правом на залишення на роботі, зокрема в порівнянні з водієм ОСОБА_4С, який працював до реорганізації водієм ЗІЛ-130 КО-002 АМ 3 27-46 ВВ, що наразі продовжує експлуатуватися на підприємстві. Останній був прийнятий на займану посаду одночасно з позивачем з 01.10.2009 року, тобто мають однаковий стаж роботи, є інвалідом другої групи з 10.03.2016 року безтерміново, та являється особою неконкурентоспроможною на ринку праці, для яких встановлено квота передпенсійного віку. Інших належних та допустимих доказів, що дають підстави та підтверджують право позивача стосовно користування переважним правом на залишення на роботі, як вивільнюваний працівник, ні позивач, ні його представник не надали.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Вказаною нормою не передбачено поновлення на вільній вакантній посаді відповідно до кваліфікації. Як вбачається із прохальної частини первісної позовної заяви (а.с.2-4), так і уточненої - (а.с.76,77), позивач просить його поновити водієм другого класу автотранспортного цеху КП Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради. Натомість, починаючи з 01.07.2016 року на підприємстві взагалі відсутній такий цех, позаяк у звязку проведеною реорганізацією з оптимізацією чисельності штатних працівників, створений новий структурний підрозділ автослужба(а.с.22).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради дотрималось вимог чинного трудового законодавства щодо скорочення чисельності та штату працівників і вивільнення позивача, а тому підстав для визнання незаконним та скасування наказу № 69 к/тр від 29.06.2016 року, поновлення на роботі та похідної вимоги стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відсутні.

Такими чином, вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 40, 42, 43, 232, 235 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року (зі змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ф.Слюсарчук