Провадження № 2/761/5518/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Толкач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, накладений Постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського району № б/н від 25.04.2003 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на квартиру АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_1, накладено арешт постановою ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві №б/н від 25.04.2003 року. На підставі того, що наразі позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись належним йому нерухомим майном, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За згодою представника позивача суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, згідно Договору купівлі-продажу частини квартири від 21.07.1998 року.

У процесі реалізації свого права як власника квартири, ОСОБА_1 дізналась, що на належне їй нерухоме майно, а саме вказану квартиру, на підставі постанови ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві № б/н від 25.04.2003 року накладено арешт.

Як вбачається із листа Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 27.11.2015 року, перевіркою наявних журналів реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцем та згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, встановлено, що виконавче провадження, при здійсненні якого виносилась постанова № б/н від 25.04.2003 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, на виконанні у Відділі не перебуває.

Виконавчі провадження з 2001 по 2011 р.р. знищені за закінченням терміну зберігання.

За вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 2 цієї ж статті власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах (ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 5 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Отже, державний виконавець має право вчиняти дії в межах виконавчого провадження тільки відносно майна боржника, яке є співмірним розміру необхідної для відшкодування шкоди.

Разом з тим, як вбачається із листа ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 27.11.2015 року, виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві не перебуває, а тому накладення арешту на майно останньої, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є неправомірним.

Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.316, 317, 319, 391 ЦК України, ст.52 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 10, 60, 88, 213-215, 226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати арешт квартири АДРЕСА_1, накладений Постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського району № б/н від 25.04.2003 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: