Справа № 303/2678/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Готри Т.Ю.,

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29.07.2013 вона домовилася із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю належного їм будинку у с. Павшино, вул. Л.Українки, № 35, Мукачівського району за ціною у розмірі 72 000 доларів США. На виконання такої домовленості відповідачі отримали від позивачки 12 000 доларів США в рахунок майбутнього продажу будинку, а решта суми, що мала бути передана, становила 60 000 доларів США, про що ОСОБА_2 складено письмову заяву від 29.07.2013 у присутності свідка ОСОБА_5.

Зазначала, що решта коштів мала бути передана позивачкою після продажу двох її квартир, однак наприкінці 2013 року ОСОБА_1 повідомив, що знайшов іншого покупця, який погоджується придбати будинок за 80 000 доларів США. Не дійшовши згоди щодо піднятої вартості будинку, його купівля позивачкою не відбулася, а на прохання ОСОБА_4 повернути отримані кошти у сумі 12 000 доларів США, їй повернуто тільки 6000 доларів США згідно розписки від 07.11.2013, складеної у присутності ОСОБА_6, при цьому залишок суми в розмірі 6000 доларів США мало бути повернуто до 31.12.2013.

У зазначений строк відповідачі залишок коштів не повернули, вказуючи на складне матеріальне становище.

Посилаючись на дані обставини та положення цивільного законодавства, просила стягнути з відповідачів 152040 грн., що є еквівалентом 6000 доларів США за курсом НБУ 25,34 станом на 26.04.2016, судові витрати з оплати судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28.09.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 152040 гривень, а також 1520,40 грн. сплаченого судового збору.

На це рішення подали апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просять оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити. Зокрема, вказують, що ОСОБА_4 сама відмовилася від купівлі будинку, а отримані ОСОБА_2 кошти в сумі 12000 доларів США є завдатком, а не авансом, у звязку з чим 6000 доларів США поверненню не підлягають.

Заслухавши пояснення осіб, які зявились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішить справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (попущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що неукладення договору купівлі-продажу будинку сталося з вини відповідачів, які підняли його ціну, тому отримані кошти, які є авансом, підлягають стягненню із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на підставі ст. 571 ЦК України.

Проте такі висновки не в повній мірі відповідають обставинам справи, які судом були неповно зясовані, і своїх висновків суд дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заявою від 29.07.2013 ОСОБА_2 підтвердила письмово, що взяла у ОСОБА_4 грошові кошти (у заяві зазначено завдаток) в сумі 12000 доларів США від узгодженої ціни в розмірі 72000 доларів США, за яку вона мала намір продати позивачці будинок у с. Павшино, вул. Л.Українки, № 35, Мукачівського району (а.с. 17, 93).

Також встановлено, що договору купівлі-продажу зазначеного будинку між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено не було.

На вимогу ОСОБА_4 частину з отриманих ОСОБА_2 грошових котів (у розписці зазначено завдатку) позивачці було повернуто, а саме 6000 доларів США, при цьому решту суми мало бути повернуто до 31.12.2013, що стверджується складеною у присутності ОСОБА_6 розпискою від 07.11.2013 (а.с. 18, 94).

Указані обставини також підтверджуються висновком старшого інспектора Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області від 31.03.2016 (а.с. 14, 15).

Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет договору та його істотні умови.

Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був. Наявну в матеріалах справи заяву ОСОБА_2 про отримання нею завдатку не можна вважати договором, яким би стверджувалися наміри та взаємні зобов'язання сторін щодо укладення договору купівлі-продажу будинку, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані ОСОБА_2 кошти завдатком.

Законодавець установив, що в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України).

Виходячи зі встановлених обставин, той факт, що отримані ОСОБА_2 кошти зазначені у заяві як завдаток правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України.

Правильно встановивши ту обставину, що отримані ОСОБА_2 кошти є авансом, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір мав вирішуватись на підставі ст. 571 ЦК України, а тому посилання на цю норму підлягає виключенню.

Виходячи з наведеного та обставин, якими обґрунтовувались вимоги, права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах регулюються главою 83 розділу III книги п'ятої ЦПК України.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених обставин справи не врахував, правильно не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню. У зв'язку з цим судове рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування стягнення з ОСОБА_2 коштів, які були їй передані в якості авансу у розмірі 6000 доларів США як плати по договору, який сторони мали намір укласти. Вказані кошти підлягають стягненню на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, як набуті без достатньої правової підстави.

Обов'язок по поверненню такого майна не ставиться в залежність від того, з чиєї вини не був укладений договір, який сторони мали намір укласти та в рахунок плати по якому відповідач отримала аванс, у звязку з чим посилання на відсутність вини відповідачів, чи наявність вини позивачки у неукладенні договору правового значення не мають.

При цьому, судова колегія констатує, що обставини щодо права власності на будинок, який мала намір придбати позивач, судом першої інстанції встановлені не були. Як вбачається з Свідоцтва про право власності на домоволодіння в с. Павшино Мукачівського району, вул. Л.Українки, 35, виданого 19.09.2013, таке належить ОСОБА_2 (а.с.129), кошти у сумі 12000 доларів США було безпідставно набуті безпосередньо ОСОБА_2, яка складала відповідну заяву, а не ОСОБА_1, у звязку з чим відсутні підстави для стягнення коштів з цього відповідача.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» якщо помилки у рішенні суду першої інстанції стосуються правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати зміною рішення.

Зважаючи на викладене, з підстав, передбачених ст. 309 п. п. 1, 3, 4 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог до ОСОБА_2 слід змінити в частині правового обґрунтування, а у частині вимог до ОСОБА_1 скасувати, з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову до цього відповідача.

Керуючись ст. 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, п.1 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми авансу та судових витрат відмовити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 змінити в частині правового обґрунтування підстав для задоволення позову, виключивши посилання на ст. 571 ЦК України та залишивши у цій частині резолютивну частину рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді