Справа № 570/5191/16-ц
Номер провадження 2/570/1859/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

покликаючись на непогашення відповідачем заборгованості по кредитному договору, представник позивача ОСОБА_2 у поданій до суду 14 листопада 2016 року заяві просить стягнути з нього 42 311 грн. 45 коп. боргу та сплачений судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Сторін відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах вони просять справу слухати у їх відсутність, вказаний представник позивача позов підтримує, відповідач позов визнає, але не погоджується з розрахунком, просить зменшити пеню у зв»язку з тяжким матеріальним становищем. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних сторін, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам судового розгляду, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, 30 жовтня 2008 року сторони уклали кредитний договір на суму 29 000 грн. 00 коп. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - строком дії картки.

Станом на 30 вересня 2016 року заборгованість, на думку позивача, становить 42 311 грн. 45 коп., а саме:

●5 361 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом;

●31 797 грн. 25 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

●2 900 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією;

і штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

●250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина);

●2 002 грн. 93 коп. штраф (процентна складова).

Згідно змісту п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є договір, який є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно змісту ст.ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні вимоги ставляться ч.1 ст.1049 ЦК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов"язання за договором. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надала, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, а її дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов'язань за кредитним договором та повернення кредиту. Таким чином, позов підставний по суті і підлягає до задоволення.

Щодо розміру боргу, то у відповідності до правової позиції, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, що згідно положень ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх суддів, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Умовами даного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору. У той самий час сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності.

Оскільки відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на правову позицію Верховного Суду України, з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині нарахування штрафу слід відмовити.

Щодо стягнення пені, то у поданій до суду заяві відповідач вказує на наявність підстав, що суттєво вплинули на умови і порядок погашення кредиту, оскільки при залишку сплати невеликої частини кредиту виникли непередбачувані обставини, так як захворіла матір, що потягло за собою значні кошти, він має багатодітну сім"ю. У зв»язку з чим відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням проведення реструктуризації заборгованості та намагався добросовісно виконувати умови кредитного договору. Вважає безпідставним нарахування позивачем пені та штрафу, які вдекілька разів перевищують борг.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання між сторонами по загальному правилу мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Ч.3 ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до роз»яснень п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року, положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.ст.1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Положення ст.616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Таким чином, зменшення судом розміру неустойки в разі її неспіврозмірності завданим збиткам полягає в оцінці наслідків порушення зобов'язання боржником і застосуванні принципу добросовісності.

Як встановлено судом, боржник не ігнорував своїх зобов'язань за договором, а намагався його виконувати і ступінь виконання ним зобов'язання доволі високий. Також позивачем не доведено наявність негативних наслідків для нього через прострочення відповідачем виконання зобов'язання.

У зв"язку з наведеним, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 0 грн. 00 коп.

У звязку із задоволенням позову згідно ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити частково цивільний позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт СР № 771995, виданий 24 листопада 2000 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (р/р 3111, , МФО № 305299 вул.Набережна Перемоги, буд.50, м.Дніпро, 49094) заборгованість за кредитним договором від 30 жовтня 2008 року в сумі 37 158 грн. 52 коп., а саме:

●5 361 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом;

● 31 797 грн. 25 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт СР № 771995, виданий 24 листопада 2000 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (р/р 3111, , МФО № 305299 вул.Набережна Перемоги, буд. 50, м.Дніпро, 49094) судовий збір в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.