У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник позивача вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_4, який допустив порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху, про що останній власноручно написав розписку та зобовязувався відремонтувати пошкоджений автомобіль.

Судом залишено поза увагою пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які вказують, що відповідач визнав свою вину та вчиняв дії на відновлення пошкодженого автомобіля, зокрема відшукував деталі, надавав гроші на їх придбання, шукав майстра з ремонту автомобіля.

Вказує, що відповідач, в момент вчинення ДТП, керував автомобілем «Mercedens-Benz 711», що належить позивачу, на законних підставах, маючи при собі посвідчення водія та реєстраційний документ на автомобіль, а тому саме з винної особи за регресною вимогою має бути стягнуто розмір визначеного відшкодування завданої шкоди.

Судом не враховано, що свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив, що матеріальна шкода для нього була відшкодована саме ОСОБА_1

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, що сталася 03 лютого 2015 року при виїзді з вул. Малорівненської м. Рівне за участю транспортного засобу «Mercedens-Benz 711», під його керуванням, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_2.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і колегія суддів.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду позивач вважала винні дії ОСОБА_3 під керуванням якого перебував автомобіль НОМЕР_3.

У відповідності до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих позивачем доказів не можливо однозначно встановити, що майнову шкоду автомобілю НОМЕР_4, спричинено внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3, оскільки місце зіткнення автомобілів не зафіксоване, не встановлені свідки-очевидці події, протокол огляду та схема місця події відсутня, тобто відсутні прямі докази вини відповідача та причинний звязок між винними діями відповідача та заподіяною шкодою.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина відповідача стверджується наданою ним розпискою (а.с.7) , придбанням запчастин на незначну суму не заслуговують на увагу, оскільки сама по собі розписка та придбані запчастини не дають підстав для висновку стосовно вини відповідача. Так, вказана розписка містить лише факт визнання відповідачем керування автомобілем та те що відбулось зіткнення автомобілів під його керуванням та керуванням ОСОБА_8 який він зобовязувався відремонтувати.

Висновки суду мотивовані належним чином, підтверджуються матеріалами справи та доказами, перевіреними у судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення міського суду Рівненської області від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :