У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря Чалої Т.П.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсними довіреності, договору про надання послуг та стягнення суми,-

В С Т А Н О В И В:

27.01.2016р. до Хортицького районного суду м.Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним договору про надання послуг та стягнення суми.

Ухвалою суду від 10.02.2016р. відкрито провадження у цивільній справі за цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України до початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Відповідно до ч.2 ст.118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

26.02.2016р., до початку розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву, в якій фактично змінив предмет та підставу позову, додавши до раніш заявлених вимог вимогу про визнання недійсною довіреності і залучивши ОСОБА_4 в якості співвідповідача.

В судовому засіданні суд поставив на вирішення питання про передачу даної справи на розгляд Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області в порядку ст.116 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти передачі справи до вказаного суду заперечив, пояснивши, що один з відповідачів, а саме ОСОБА_3, зареєстрований в Хортицькому районі м.Запоріжжя і тому з даним позовом він звернувся саме до Хортицького районного суду м.Запоріжжя. При цьому, пояснив, що позовні вимоги в частині визнання недійсною довіреності від 04.09.2002р. відповідача ОСОБА_3 фактично не стосуються.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні також заперечив проти передачі справи до іншого суду, оскільки вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги є взаємоповязаними, витікають одна з одної. На вимогу про визнання недійсною довіреності від 04.09.2002р. не розповсюджуються правила виключної підсудності. Тому справа повинна розглядатись Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_3 Також пояснив, що довіреність, про визнання якої недійсною заявляється позивачем, видана на право розпорядження нерухомим майном, яке дійсно знаходиться в м.Маріуполі, вул..Енгельса,54.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, надали письмові пояснення на позов.

Суд вважає можливим на даний час розглядати справу у відсутність відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

При вирішенні питання про передачу цивільної справи на розгляд до іншого суду суд виходить з такого.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

На дотримання вказаних вимог звертає увагу і Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.2 постанови «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року №3.

За загальним правилом, визначеним ст.109 ЦПК України, позов до фізичної особи пред'являється в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно з ч.1 ст.113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, предявляються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

В той же час ст.114 ЦПК України визначає правила виключної підсудності, відповідно до яких позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ч.1).

Відповідно до розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в постанові «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року №3 , позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, предявляються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ч.1 ст.113 ЦПК). Суди мають виходити з того, що таке правило підсудності зазвичай стосується позовних вимог, які випливають із однієї правової підстави та предявляються до кількох осіб (наприклад, позов до кількох відповідачів про відшкодування шкоди, завданої здоровю чи майну позивача їх спільними діями; позов до засобів масової інформації та автора поширеного ними матеріалу про спростування недостовірної інформації).

За змістом статті 109 і частини першої статті 113 ЦПК такий вибір підсудності поширюється лише на позови, для яких встановлено загальну територіальну підсудність. Отже, правило частини першої статті 113 ЦПК не змінює правила виключної підсудності. У звязку із цим, якщо до кількох відповідачів предявлено позови, повязані між собою, на один з яких поширюється виключна підсудність, то щодо вимог, повязаних між собою, діють правила статті 114 ЦПК (п.40).

Відповідно до п.41 вказаної постанови перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (ст.114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при обєднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст.114 ЦПК). Зокрема, це позови про визнання правочину з нерухомістю недійсним.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони.

Відповідно до ст.237,244 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязаний або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає, в т.ч. на підставі договору. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Зі змістовного аналізу вищевказаних вимог ЦК України вбачається, що довіреність це односторонній правочин, на який розповсюджуються загальні вимоги закону щодо правочинів, в т.ч. і щодо його чинності, передбачені ст.203 ЦК України.

Зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсною довіреність, посвідчену 04.09.2002р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 6588, за якою ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатися (продати, обміняти, подарувати) належними їй нежитловими приміщеннями, розташованими в м.Маріуполі, вул.Енгельса, 54. Підставою недійсності довіреності вказує те, що ОСОБА_4 її не підписувала.

Одночасно він просить визнати недійсним договір про надання послуг від 20.01.2004р., який був укладений ним з ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який, в свою чергу, діяв на підставі вищевказаної довіреності. Відповідно до цього договору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як Виконавці зобовязані були узгодити з володільцем та від його імені повідомити Замовнику ОСОБА_1 умови продажу обєктів нерухомості, а також підготувати і укласти з ним договори відчуження цього нерухомого майна. Підставою недійсності вказаного договору позивач зазначає те, що ОСОБА_2 не мав повноважень на укладання даного договору від імені ОСОБА_4 у звязку з недійсністю вищевказаної довіреності.

Виходячи зі змісту позовних вимог, враховуючи, що довіреність від 04.09.2002р. є одностороннім правочином, на неї розповсюджуються загальні вимоги щодо чинності правочинів і вона стосується розпорядження нерухомим майном, суд вважає, що спір щодо недійсності цієї довіреності підлягає розгляду за правилами виключної підсудності відповідно до ст.114 ЦПК України, оскільки виникає з приводу нерухомого майна.

При цьому, з урахуванням вищевказаних розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд вважає, що правила ст.113 ЦПК України в даному випадку не можуть застосовуватися і справа не може розглядатися Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_3, оскільки після відкриття провадження у справі і до початку розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 змінив позовні вимоги, обєднавши в одній позовній заяві вимоги, що ґрунтуються на різних правових підставах та повинні розглядатись за різними правилами територіальної підсудності.

При цьому, як вже вказувалось, у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила саме виключної підсудності, за якими, на думку суду, повинна розглядатися позовна вимога ОСОБА_1 про визнання правочину (довіреності) з нерухомістю недійсною.

Зі змісту довіреності, про визнання якої недійсною заявлено позивачем у даній справі, та пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що нерухоме майно, право на розпорядження яким надається за даною довіреністю, розташоване в м.Маріуполь Донецької обл.., вул..Енгельса,54. Вказана територія не відноситься до територіальної юрисдикції Хортицького районного суду м.Запоріжжя, а належить до територіальної юрисдикції Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області.

Згідно з п.2 ч.1 ст.116 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відповідно до ч.1 ст.116 ЦПК України передати вказану цивільну справу на розгляд Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області.

Керуючись ст.109,113,114,116 ЦПК України,суд

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсними довіреності, договору про надання послуг та стягнення суми - передати на розгляд до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом пяти днів з дня її постановлення, особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ухвали, - в той же строк з моменту отримання її копії.

Ухвала суду набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Передача справи з одного суду до іншого здійснюється на підставі вказаної ухвали після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги після залишення її без задоволення.

Суддя Н.А.Мурашова

24.03.2016