Справа № 450/3987/12 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/4159/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, здійснивши реальний поділ майна наступним чином: виділити ОСОБА_2 нерухоме майно, загальною вартістю 570908,00 грн., а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, вартістю 507476,00 грн., гаражний бокс №7 за адресою АДРЕСА_8 вартістю 63432,00 грн.; в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля «Skoda Super B», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1; виділити ОСОБА_6 нерухоме майно, загальною вартістю 960832,00 грн., а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9, вартістю 632832,00 грн.; квартиру за адресою: АДРЕСА_10, вартістю 327234,00 грн.; гаражний бокс № 3 за адресою: АДРЕСА_8 орієнтовною вартістю 63432,00 грн.

ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та виділення йому у власність гаражного боксу №7, що розташований за адресою: АДРЕСА_11, вартістю 63432,00 грн, залишивши у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 64246,8 грн., що отримані нею від продажу автомобіля марки «Деу Ланос», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про здійснення реального поділу майна шляхом:

виділення ОСОБА_2 нерухомого майна, загальною вартістю 570 908,00 грн., а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 507 476,00 грн.; гаражного боксу №7 за адресою: АДРЕСА_8 вартістю 63 432,00 грн.; в порядку поділу спільного майна подружжя стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля «Skoda Super В», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1;

виділення ОСОБА_4 нерухомого майна, загальною вартістю 960 066,00 грн., а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 вартістю 632 832,00 грн.; квартири за адресою: АДРЕСА_10, вартістю 327 234,00 грн.; гаражного боксу № 3 за адресою: АДРЕСА_8 орієнтовною вартістю 63 432,00 грн.,- відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про здійснення реального поділу майна шляхом виділення ОСОБА_4 у власність гаражного боксу № 7, що розташований за адресою: АДРЕСА_11, 9, вартістю 63 432 грн. 00 коп., залишення у власності ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 64 246,8 грн., що отримані від продажу автомобіля марки «Деу Ланос», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, - відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_4, вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить суд змінити оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову та визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно загальною вартістю 570 908,00 грн., а саме: квартиру АДРЕСА_1 та гаражний бокс №7 АДРЕСА_8 , та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію ? частини вартості автомобіля марки «Skoda Super В», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зазначає про помилковість висновку суду, що сторони по справі не володіли достатніми фінансовими ресурсами набутими внаслідок праці на придбання нерухомого майна, яке є предметом спору, оскільки суд: не врахував пояснень ОСОБА_2 стосовно інших неофіційних доходів сторін від їх спільної підприємницької діяльності та безпідставно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про допит її як свідка; безпідставно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування з ДПІ інформації про доходи ОСОБА_4 в інших місцях праці, зокрема, у ТзОВ «Франс-Гібрид-Україна», де він працював на посаді директора.

Окрім цього ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні квартири є особистою власністю ОСОБА_4 виключно на підставі його пояснень та на тій підставі, що судом встановлено наявність у ОСОБА_4 грошових коштів отриманих за договорами позики у його знайомих у розмірі, необхідному для придбання спірних квартир. Однак судом не враховано, що рішення судів про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів та виконання останнім цих зобов'язань після розірвання шлюбу свідчать виключно про те, що у відповідача імовірно були значні суми грошей, однак жоден з поданих документів не підтверджує того, що позичені кошти були витрачені саме на придбання спірних квартир, а жодного іншого доказу на підтвердження використання позичених коштів саме на придбання спірного майна відповідач суду не надав; не враховано пояснень і заперечень позивачки стосовно того, що спірне майно було придбане за її спільні з відповідачем кошти; суд безпідставно відмовив у задоволенні вимоги позивачки щодо грошової компенсації ? частини вартості автомобіля-1, який був проданий 21.02.2012 відповідачем без відома і згоди позивачки, не врахувавши, що згідно встановленої рішенням суду про розірвання шлюбу обставини, на момент продажу автомобіля-1 сторони вже протягом двох місяців проживали окремо та не вели спільного господарства.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи таку вимогу неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, - ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, ст.ст. 11, 365 ЦК України, та неврахуванням роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наведених у п. 25 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (надалі - постанова пленуму ВСУ від 21.12.2007).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_2. та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6, пояснення ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 та заперечення щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Верховний Суд України у своїй постанові від 01.07.2015 у справі №6-612цс15, зазначив, що для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.1998 року, шлюб між ними розірвано, що підтверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.06.2012 року. Тобто, шлюб між сторонами припинений 29.06.2012, тобто, у день набрання чинності рішенням суду від 18.06.2012 про розірвання шлюбу.

Судом першої інстанції на підставі належних, достовірних, допустимих і у своїй сукупності достатніх доказів, наданих сторонами і їх представниками суду, встановлено, що в період перебування у шлюбі з 03.10.1998 по 29.06.2012 сторонами набуто у власність наступне майно:

квартира АДРЕСА_1 (далі квартира - 1), що підтверджується свідоцтвом від 26.06.2009 про право власності на квартиру, виданого ОСОБА_4 Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської Ради, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 згідно витягу від 06.07.2009 №23208518 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про право власності на нерухоме майно;

квартира АДРЕСА_2,(далі квартира - 2) що підтверджується свідоцтвом від 14.02.2008 про право власності на нерухоме майно, виданого ОСОБА_4 Оброшинською сільською Радою (Т. 1 а.с. 6, 52), право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 згідно витягу від 14.02.2008 №17738636 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про право власності на нерухоме майно;

квартира АДРЕСА_3, (далі квартира -3), що підтверджується договором від 24.12.2009 купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №1894 (Т. 1 а.с. 8, 57), право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 згідно витягу від 12.01.2010 №25009970 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про право власності на нерухоме майно.

гаражний бокс №7за адресою: АДРЕСА_8 що підтверджується договором від 24.12.2008 купівлі-продажу гаражу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №3028, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 згідно витягу від 29.10.2012 №36023279 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про державну реєстрацію прав;

автомобіль -1, марки «Skoda Super В», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_4 від 30.09.2008, виданого Львівським МРЕВ на ім'я ОСОБА_4;

автомобіль 2- марки «Деу Ланос», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_5 від 27.11.2010, виданого Львівським МРЕВ на ім'я ОСОБА_2

Вищенаведена інформація щодо автомобілів підтверджується журналом карток від 15.01.2013 р., наданим відділом РЕР ДАІ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району.

Судом першої інстанції встановлено, що за час шлюбу сторонами набуто спірне майна у період з 01.01.2005 до 26.11.2010 на загальну суму 1 008 009,87 грн., а саме: квартиру АДРЕСА_1 - 06.07.2009 за 321511,87 грн., квартиру АДРЕСА_2 - 14.02.2008 за 400000,00 грн., квартиру АДРЕСА_3 - 24.12.2009 за 57643,00 грн., гаражний бокс №7 АДРЕСА_8 - 24.12.2008 за 30155,00 грн., автомобіль марки «Skoda Super В», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 29.09.2008 за 183000,00 грн., автомобіль макри «Деу Ланос», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, - 26.11.2010 за 15 700,00 грн.

Згідно з висновком судової оціночно - будівельної експертизи від 24.12.2014 року, проведеної Львівським НДІСЕ, ринкова вартість квартир на момент їх дослідження становить: квартира АДРЕСА_4 507476.00 грн.; квартира АДРЕСА_2 - 632832.00 грн.; квартируаАДРЕСА_3 - 327324.00 грн.; ринкова вартість гаражного боксу №7 АДРЕСА_8 - 63432.00 грн.

Окрім цього, сторони під час перебування в шлюбі стали власниками корпоративних прав у період з 01.01.2005 до 26.11.2010 на загальну суму 365000,00 грн., питання про поділ або розподіл яких на вирішення суду не ставилось, однак витрати на придбання яких під час перебування в шлюбі мають значення для справи при визначенні джерела походження коштів і фінансових можливостей сторін придбати поряд з цим майном спірне майно саме за спільні, а не іншого походження кошти.

Так, у період з 08.06.2005 до 10.07.2006 сторони внесли свої вклади до статутного капіталу ТзОВ «Агрокорм» в розмірі 350 000,00 грн., з яких: ОСОБА_4 - 315 000,00 грн. та ОСОБА_2 - 35000,00 грн., що підтверджується витягом від 16.07.2012 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та довідками ТзОВ «Агрокорм» від 10.06.2015 року вих. №10-127 та вих. №10-124.

Окрім цього, ОСОБА_4 вніс 08.06.2005 свій вклад до статутного капіталу ТзОВ «Франс-Гібрид-Україна» в розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується довідкою ТзОВ «Франс-Гібрид-Україна» від 30.09.2010 року.

Отже, загальна вартість як спірного, так і того, що не є предметом спору майна, придбаного сторонами під час перебування у шлюбі, складає суму в розмірі 1373009,87 грн. (1 008 009,87 грн.+365000,00 грн. = 1373009,87 грн.).

В той же час сукупний розмір доходу сторін у період часу з 01.01.2005 до 26.11.2010 складав 183 038,37 грн., яких: ОСОБА_2 - 72 271,97 грн. (2005 - 6 077,33 грн., 2006 - 7 689,25 грн., 2007 - 11 855,06 грн., 2008 - 18 256,00 грн., 2009 - 15 212,24 грн., 2010 - 13 182,09 грн. (Т. 2 а.с. 3) та ОСОБА_4 - 110 766,40 грн., а саме: під час роботи у ТзОВ «Агрокорм» - 29 516,40 грн. (2006 - 421,95 грн. (Т. 2 а.с. 37), 2007 - 5229,57 грн. (Т. 2 а.с. 33), 2008 - 5 375,99 грн. (Т. 2 а.с. 34), 2009 - 7672,81 грн. (Т. 2 а.с. 35), 2010 - 10816,08 грн. (Т. 2 а.с. 36)) та під час роботи у ТзОВ «Франс-Гібрид-Україна» - 81250,00 грн.

З наведеного вбачається, що розмір доходів сторін у період часу з 01.01.2005 до 26.11.2010 є на 824 971,50 грн. (1 008 009,87 грн. - 183 038,37 грн. = 824971,50 грн.) меншим, а ніж вартість набутого ними у цей же період часу спірного майна разом з тим майном, яке не перебуває в спорі, при цьому слід зазначити, що частина цих коштів витрачалася на щоденні потреби сім»ї.

Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_4 для підтвердження вимог пред»явленого ним зустрічного позову та тверджень того, що квартири АДРЕСА_1, квартира АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3, не є його з ОСОБА_2 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки були придбані не за рахунок спільних коштів подружжя, а за рахунок коштів, позичених ним у третіх осіб і повернутих їм ним же вже після розірвання шлюбу, надав суду копії судових рішень про стягнення з ОСОБА_4 на користь третіх осіб коштів та матеріали виконавчих проваджень з примусового виконання цих судових рішень.

Так, рішенням від 13.03.2012 року у цивільній справі №1316/513/2012 Пустомитівського районного суду Львівської області, залишеним без змін після його апеляційного перегляду за скаргою ОСОБА_2 ухвалою від 13.09.2012 апеляційного суду Львівської області, тобто яке згідно ч. 1 ст. 223, ст. 319 ЦПК України набрало законної сили 13.09.2012, встановлено, що 20.02.2008 ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_10 у позику 400000,00 грн., з яких повернув лише 30 000,00 грн., а тому залишок неповернутої частини позики в розмірі 370 000,00 грн. ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10

Окрім цього, рішенням від 12.03.2013 року цивільній справі №450/386/13-ц Пустомитівського районного суду Львівської області, яке набрало законної сили 25.03.2013 року, встановлено, що 04.12.2007 ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_11 у позику 80000,00 доларів США, з яких повернув лише 13380,00 доларів США та 109500,00 грн., а тому залишок неповернутої частини позики в розмірі 430783,80 грн. ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_11

Окрім цього, рішенням від 27.02.2012 року у цивільній справі №2-1316/609/2012, провадження №2/1316/972/2012 Пустомитівського районного суду Львівської області, залишеним без змін після його апеляційного перегляду за скаргою ОСОБА_2 ухвалою від 30.07.2012 апеляційного суду Львівської області, тобто, яке згідно ч. 1 ст. 223, ст. 319 ЦПК України набрало законної сили 30.07.2012, встановлено, що 15.12.2009 ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_12 у позику 10000,00 доларів США на купівлю квартири, які не повернув, а тому неповернуту позику, яка на момент пред'явлення позову в гривневому еквіваленті відповідала 80000,00 грн., ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12

У відповідності до частини 1 ст. 14 ЦП України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У відповідності до частини 3 ст. 14 ЦП України обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

З матеріалів спарви вбачаєжтиься, що ОСОБА_2 оскаржувала в апеляційному порядку рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.03.2012 та рішення суду від 27.02.2012, які ухвалами апеляційного суду залишені без змін.

Рішення суду від 13.03.2012 на суму 370 000,00 грн. виконане ОСОБА_4 29.03.2013 у виконавчому провадженні ВП №35668291, що підтверджується постановами державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ від 12.12.2012 про відкриття виконавчого провадження та від 29.03.2013 - про закінчення виконавчого провадження.

Рішення суду від 12.03.2013 на суму 430 783,80 грн. виконане ОСОБА_4 26.04.2013 у виконавчому провадженні ВП №37566876, що підтверджується постановою від 26.04.2013 державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ про закінчення виконавчого провадження.

Рішення суду від 27.02.2012 на суму 80 000,00 грн. виконане ОСОБА_4 29.03.2013 у виконавчому провадженні ВП №35665925, що підтверджується постановами державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ від 12.12.2012 про відкриття виконавчого провадження та від 29.03.2013 - про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, ОСОБА_4 підтверджено, а ОСОБА_2 не спростовано вимоги зустрічного позову, що квартира АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, не є об'єктами права спільної сумісної власності сторін, оскільки були придбані ОСОБА_4 не за рахунок спільних коштів подружжя, а за рахунок коштів, позичених ним у третіх осіб і повернутих останнім вже після розірвання шлюбу, і тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність первісного позову щодо поділу цих квартир між сторонами.

Щодо вимог первісного позову про виділення ОСОБА_2 у власність гаражного боксу, що знаходиться в АДРЕСА_8 та вимог зустрічного позову про виділення цього майна ОСОБА_4, то колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що у задоволенні первісного позову слід відмовити повністю з тих підстав, що під час судового розгляду сторони не ставили питання про можливість поділу вказаного гаражу в натурі, клопотання про призначення експертизи для вирішення питання про можливість поділу спірного гаражу не заявляли та що сторонами не доведено наявності у них можливості грошової компенсації частини такого гаражу.

Так, суд першої інстанції, встановивши правильно, що гаражний бокс №7 АДРЕСА_8, є об'єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя, не врахував роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наведених в абзаці третьому п. 25 постанови від 21.12.2007 Суду України, згідно яких у разі коли жоден із подружжя не вчинив дій, зокрема щодо поставлення на вирішення суду питання поділу гаражного боксу в натурі, висловлення згоди на присудження грошової компенсації вартості частки одного з подружжя та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, безпідставно не визнав за сторонами ідеальних часток (по ? кожному) в цьому майні без його реального поділу і не залишив майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог первісного позову про виділення ОСОБА_2 у власність гаражного боксу №7 в АДРЕСА_8 та вимог зустрічного позову про виділення цього майна ОСОБА_4 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення згаданих вимог шляхом визнання за сторонами права спільної часткової власності на гаражний бокс №7 АДРЕСА_8 Пустомитівського району Львівської області в ідеальних частинах - по 1/2, загальною вартістю 63432,00 грн.

Щодо вимоги первісного позову про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації ? частини вартості автомобіля марки «Skoda Super В», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, то колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що оскільки вказаний автомобіль було продано ОСОБА_4 21.02.2012 до розірвання шлюбу між сторонами (18.06.2012), то це презюмує використання коштів від продажу автомобіля в інтересах сторін.

Так із рішення 16.07.2012 у цивільній справі №2/1312/950/12 Личаківського районного суду м. Львова за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та із визнаних ОСОБА_4 у зустрічному позові обставин вбачається, що сторони припинили фактичні шлюбні відносини з грудня 2011 року, а тому наведені вище висновки суду першої інстанції не можна вважати обґрунтованими, оскільки станом на дату продажу ОСОБА_4 він хоча і перебував у зареєстрованому з ОСОБА_2 шлюбі, однак внаслідок окремого проживання з останньою у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин не міг при таких обставинах використовувати вилучені від продажу кошти в інтересах сім'ї.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що автомобіль марки «Skoda Super В», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і поділу між сторонами не підлягає згідно пункту 3 частини 1 ст. 57 СК України, оскільки сторонами, зокрема, позивачкою, ОСОБА_2, 29.08.2016 під час надання нею пояснень в суді апеляційної інстанції, як свідка, визнано ту обставину, яка за приписами частини 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, що цей автомобіль придбано ОСОБА_4 за рахунок подарованих йому в шлюбі коштів, тобто, коштів, які згідно пункту 2 частини 1 ст. 57 СК України є особистою власністю ОСОБА_4

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації ? частини вартості автомобіля марки «Skoda Super В», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, слід відмовити з інших підстав, а ніж відмовлено судом першої інстанції, тобто, не з підстав використання ОСОБА_4 виручених від продажу автомобіля коштів в інтересах сім'ї, а з тих підстав, що цей автомобіль не є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, як колишнього подружжя.

Щодо вимог первісного позову ОСОБА_2 про виділення ОСОБА_4 гаражного боксу №3 в АДРЕСА_8, у задоволенні якої судом першої інстанції відмовлено, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

По-перше, оскільки ОСОБА_2 та її представником в порушення приписів ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано допустимих доказів реєстрації права власності на гаражний бокс №3 АДРЕСА_8 згідно вимог частини 4 ст. 334 ЦК України та пункту 1 частини 1 ст. 4 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то фактично не доведено моменту виникнення права власності на це нерухоме майно, і тому воно не може бути об'єктом поділу між сторонами, а вимога про поділ будівельних матеріалів, використаних для будівництва гаражного боксу-2 позивачем у суді першої інстанції відповідно до частини 2 ст. 11, ч. 2 ст. 31 ЦПК України не заявлялась.

По-друге, позивачем надано копії: договору від 25.11.2005 №15 про пайову участь у будівництві будинку, акту від 03.10.2007 приймання-передачі гаражу та трьох квитанцій на загальну суму 15000,00 грн., які належним чином не оформлені, оскільки не враховані положення пункту 5.26 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації», затвердженого наказом від 07.04.2003 № 55 Держспоживстандарту України, яким визначено, що відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи, яка засвідчує копію, а також положення пункту 5.27 щодо наявності окрім слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища.

Висновки суду першої інстанції щодо безпідставності вимог зустрічного позову ОСОБА_4 про залишення у власності ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 64 246,80 грн., що отримані від продажу автомобіля марки марки «Деу Ланос», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, у задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено з підстав, що вказані кошти ОСОБА_2 не сплатила на користь ТзОВ «Франс-Гібрид-Україна», як попереднього власника цього автомобіля, у якого він був придбаний ОСОБА_2, і згідно рішення від 23.08.2013 Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/1402/13, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21.02.2014 року стягнуто ці кошти з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Франс-Гібрид-Україна», то виручені позивачем кошти поділу не підлягають, як не підлягає покладенню на ОСОБА_4 обов'язок щодо сплати частини вказаного боргу, колегія суддів вважає обґрунтованими і законними, а тому рішення в цій частині слід залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 307, ст. 309, ст.ст. 313 - 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про здійснення реального поділу майна шляхом виділення ОСОБА_2 гаражного боксу №7 за адресою: АДРЕСА_8 вартістю 63 432,00 грн., про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації ? частини вартості автомобіля «Skoda Super B», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, а також в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про здійснення реального поділу майна шляхом виділення ОСОБА_4 у власність гаражного боксу №7 за адресою: АДРЕСА_8 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про здійснення реального поділу майна шляхом виділення ОСОБА_2 гаражного боксу №7 за адресою: АДРЕСА_8 вартістю 63 432,00 грн., задовольнити частково. Виділити ОСОБА_2 ? ідеальних частки гаражного боксу №7 за адресою: АДРЕСА_8 загальною вартістю 63432,00 грн.

У задоволенні первісного позову про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації ? частини вартості автомобіля «Skoda Super B», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про здійснення реального поділу майна шляхом виділення ОСОБА_4 у власність гаражного боксу №7 за адресою: АДРЕСА_8 задовольнити частково. Виділити ОСОБА_4 ? ідеальних частки гаражного боксу №7 за адресою: АДРЕСА_8

В решті рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3974.40 грн. за проведення експертизи.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.