Єдиний унікальний номер 243/1445/16-ц
Номер провадження 2/243/1046/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Носовської Л.О.

при секретареві Воліковій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Словянської міської ради, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2016 року до суду надійшов дійсний позовом позивачки до ОСОБА_2, Словянської міської ради, про визнання права власності . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.08.2010 року вона та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, однак , договір позивач не зареєструвала належним чином. На теперішній час позивачка звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Словянського міськрайонного управління юстиції для проведення державної реєстрації права власності на зазначену квартиру, в якій позивачці було відмовлено на підставі ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В звязку з викладеним позивач просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач, ОСОБА_1, та їх представник, ОСОБА_3, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, в судове засідання повторно не зявився.

Представник відповідача, Словянської міської ради, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив винести на розсуд суду.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін з урахуванням наданих суду доказів.

Суд, розглянувши надані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Судом встановлено, що 21 серпня 2010 року між ОСОБА_2, як продавцем , та ОСОБА_1, як покупцем ,було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець продав, покупець купив квартиру під номером 43, що розташована у житловому будинку №2 по вулиці Василевського у місті Словянську та складається з однієї кімнати, житловою площею 18,9 кв.м, загальною площею 31,6 кв.м. Продаж здійснено за суму 34456 грн., які покупець сплатив продавцю повністю до підписання цього договору.

Договір купівлі-продажу квартири підлягав, відповідно до діючого на той час законодавства, реєстрації в КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянська.

27 січня 2016 року, позивач ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Словянського міськрайонного управління юстиції з питань державної реєстрації речових прав на вищезазначену квартиру.

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 28014466 від 01 лютого 2016 року, позивачеві відмовлено у державній реєстрації права власності.

Згідно вказаного рішення державним реєстратором зазначено, що подані документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно.

Позивачем подано витяг з Державного реєстру правочинів від 21.08.2010р., згідно якого приватним нотаріусом ОСОБА_4 в реєстрі було зареєстровано договір купівлі-продажу від 21.08.2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

На підтвердження свого права власності на спірну квартиру ОСОБА_1 надала договір №2395 від 16.09.2010 року, укладений з КП «ЖЕК №4» про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в буд. №2 по вул. Василевського м. Словянська, в якому вона зазначена як власниця квартири №43 зазначеного будинку.

Проте, у визначеному законом порядку вказаний договір купівлі-продажу позивачка в КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянська не зареєструвала, що вбачається з технічного паспорту на квартиру №43 в житловому будинку №2 по вул. Василевського м. Словянська, в якому власником квартири зазначений ОСОБА_2

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Положеннями ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно роз'яснень, викладених у постанові Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві (п.5).

Рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з 21 серпня 2010 року є законним володільцем квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2010 року.

На теперішній час відповідно до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

На час укладання договору право власності позивачки підлягало державній реєстрації органами БТІ, однак позивачем право власності на квартиру зареєстровано не було.

З указаного часу позивач проживає у вказаній квартирі, незаконність набуття права власності судом не встановлена.

З огляду на викладені вище обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, відсутність заперечень з боку відповідачів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірну квартиру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Словянської міської ради, про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_3, яка складається з однієї кімнати, житловою площею 18,9 кв.м, загальною площею 31,6 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя Л.О. Носовська