АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4492/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2489/К/16 суддя Ваврушак Н.М.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК у 2011 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 25%, які при наступному переогляді залишено незмінними.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 275 600,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн..

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позивачем обставин справи, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема на відсутність доказів на підтвердження наявності факту заподіяння йому моральної шкоди, якими можуть бути лише висновки медичних установ, та в підтвердження протиправності поведінки відповідача. Крім того, посилається на неврахування судом того, що позивач працював й на іншому підприємстві зі шкідливими умовами праці, а саме - на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» та судовим рішенням з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» вже стягнуто на користь позивача моральну шкоду, завдану ушкодженням здоровя на виробництві, тому вважає, що повторне стягнення такої шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком» є неможливим. Також, зазначив, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» навіть не залучено до складу комісії з розслідування причин виникнення професійного захворювання, як це передбачено Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві. Зазначений акт складено на останньому місці роботи позивача - ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5», а тому, на думку представника відповідача, саме шкідливі фактори на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» призвели до виникнення професійного захворювання у позивача.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6, будучи завчасно (12.12.2016 року) належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 81), в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_3, працюючи впродовж 20 років 11 місяців в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, з яких з 07.06.1982 року по 18.09.1992 року - підземним прохідником з ведення вибухових робіт шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: 1) Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої- другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. 2) ТНТ катаракта першої-другої ст. обох очей (а.с. 5-8).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 20 від 05.04.2011 року встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є робота впродовж тривалого часу в умовах запиленості повітря робочої зони (а.с. 9-10).

Висновком МСЕК від 06.05.2011 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності (хронічне обструктивне захворювання легень 20%, катаракта - 5%.), які при наступному переогляді 08.06.2012 року залишено незмінними на безстроковий термін (а.с. 11, 12).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як убачається з акту розслідування професійного захворювання № 20 від 05.04.2011 року (а.с. 9-10), причиною професійного захворювання позивача є робота впродовж тривалого часу в умовах запиленості повітря робочої зони (пил з вмістом вмістом кристалічного кремнію діоксиду від 10% до 70% - 4,2 -20,6 мг/м3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3 протягом 40,0-98,2% зміни, тринітротолуол: 0,6 -0,8 мг/м3 при гранично допустимій до 0,5 мг/м3 протягом 10,0-41,4% зміни). Тобто, роботодавець (у період з 07.06.1982 року по 18.09.1992 року - ПАТ «Кривбасзалізрудком») допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Доводи представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо невідповідності Акту № 20 від 05.04.2011 року вимогам законодавства, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки правомірність складання зазначеного акту не була предметом розгляду в суді першої інстанції, та не може розглядатись судом апеляційної інстанції, який, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України № 12 від 24.10.2008 р., перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» вже відшкодувало моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок професійного захворювання, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, причиною професійного захворювання позивача є праця протягом тривалого часу в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищували гранично допустимі, як на підприємстві відповідача, так і на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5». При цьому, законодавством не передбачено можливості покладення на ці підприємства солідарної відповідальності.

Так, моральна шкода відшкодовується одноразово (ч. 5 ст. 23, ч. 1 ст. 1168 ЦК України) власником або уповноваженим ним органом у разі порушення законних прав працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 КЗпП України), тобто кожен власник або уповноважений ним орган зобовязаний відшкодувати працівнику завдану моральну шкоду.

Отже, судом вірно встановлено порушення ПАТ «Кривбасзалізрудком» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у ОСОБА_3 професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обовязок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Спростовуються доводи відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачеві ОСОБА_3 в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди й без висновку МСЕК.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів й на іншому підприємстві, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. ОСОБА_5 першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: