АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №640/537/14-ц. Головуючий І інст. - Нев'ядомський Д.В.
Провадження №22-ц-/790/6965/16. Суддя-доповідач:- Кокоша В.В.
Категорія: бездіяльність державного
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Черкасова В.В., , Міненкової Н.О.,

за участю секретаря: - Єрьоменко О.В.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 8 вересня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ляхової Тетяни Борисівни, заінтересована особа: ОСОБА_7,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернулась в суд із скаргою, в якій просила визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ляхової Т.Б. щодо не розгляду її клопотання з приводу подання до суду щодо встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_7 та ненадання письмової відповіді про розгляд клопотання; визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ляхової Т.Б. щодо не звернення до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_7 без вилучення паспортного документу до виконання останнім рішення суду про стягнення аліментів; зобов'язати державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ляхову Т.Б. розглянути її клопотання та надати їй письмову відповідь; зобов'язати державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ляхову Т.Б. звернутись до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_7 без вилучення паспортного документу до виконання ним рішення суду про стягнення аліментів.

В обґрунтування скарги посилалась на те, що в провадженні старшого державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ляхової Т.Б. перебуває виконавчий лист №640/537/14-ц, виданий 20 квітня 2015 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_7 на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Боржник ОСОБА_7 свідомо ухиляється від виконання рішення суду у зв'язку з чим 7 червня 2016 року вона звернулася до державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ляхової Т.Б. з клопотанням про внесення до суду подання про тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України, однак держаний виконавець клопотання її не розглянув та відповіді їй не надав.

Державний виконавець Київського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ляхова Т.Б. скаргу не визнала, посилаючись на її безпідставність.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 8 вересня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу якою задовольнити її скаргу.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що в державного виконавця не було правових підстав, передбачених Законом України «Про виконавчу службу» для внесення подання до суду про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_7, про що державний виконавець повідомив стягувача ОСОБА_5 листом від 13 червня 2016 року за вих. №9904.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 386, ст. 387 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на одну дитину, щомісячно, починаючи 16 січня 2014 року до досягнення дітьми повноліття (а. с. 26-27 том №1).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 квітня 2014 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року змінено. Зазначено в резолютивній частині рішення, що стягувана сума аліментів має бути визначена в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу та не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а. с. 89-91 том №1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року в незмінній при апеляційному перегляді частині та рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 квітня 2014 року залишено без змін (а. с. 108-110).

На виконання цього рішення суду 20 квітня 2015року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист №640/537/14ц про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 156 том №1).

Постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС Харківського МУЮ від 6 травня 2015 року відкрито виконавче провадження №47596565 за виконавчим листом №640/537/14-ц, виданим Київським районним судом м. Харкова 20 квітня 2015 року (а. с. 157 том №1).

8 червня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до державного виконавця Київського ВДВС Харківського МУЮ з клопотання про внесення подання до суду про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що останній ухиляється від виконання рішення суду про стягнення аліментів (а. с.14 том №2).

Листом від 13 червня 2016 року №9904 начальник Київського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області повідомив ОСОБА_5, що питання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_10 буде вирішено після розгляду Київським районним судом м. Харкова заяви держаного виконавця про роз'яснення порядку виконання рішення суду (а. с.135 том №2).

Згідно ч. 1, п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям.

На час звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням суду повинен відбутися, бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням (постановою) обов'язків у виконавчому провадженні, може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває у заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Під поняттям ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням (постановою) суду, розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Судовим розглядом встановлено, що станом 31 травня 2016 року заборгованість ОСОБА_10 по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей перед стягувачем ОСОБА_5 становила 291 грн. 67 коп.

Вказані обставини стверджуються розрахунком заборгованості по аліментам від 16 червня 2016 року, обчисленого державним виконавцем Київського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ляховою Т.В. (а. с. 137 том №2).

22 червня 2016 року боржник ОСОБА_10 перераховав заборгованість по аліментам в розмірі 291 грн. 67 коп. на депозитний рахунок Київського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, яка 6 липня 2016 року платіжним дорученням №2202 перерахована державною виконавчою службою стягувачу ОСОБА_5 за її реквізитами, відповідно до поданої нею заяви ( а. с. 12-13,138 том №2).

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про, що в державного виконавця станом на 8 червня 2016 року не було правових підстав, передбачених Законом України «Про виконавчу службу» для внесення до суду подання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_7, оскільки він свідомо не ухилявся від виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року та своєчасно сплачував аліменти на утримання дітей.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що боржник ОСОБА_7 сплачує аліменти лише зі своєї пенсії, в той час як він з квітня 2016 року працює у приватному вищому навчальному закладі Міжнародний університет бізнесу права, не можуть бути прийняті до уваги колегію суддів.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавчу службу» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У разі незгоди з розміром заборгованості за аліментами, обчисленої державним виконавцем Київського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, стягувач ОСОБА_5 не позбавлена змоги звернутись з заявою в суд про обчислення розміру заборгованості за аліментами судом.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, ч. 1 п. 1 ст. 312, ст. ст. 313,315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 8 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: