Справа № 404/8598/14-ц
Номер провадження 2/404/19/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Галагана О.В.,

при секретарі Туровської О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький справу за позовом ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів, зобовязання вчинити інші дії, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дельта банк» звернулось до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 31843,66 грн., з яких: тіло кредиту 30952,04 грн., заборгованість за відсотками 891,62 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 318,44 грн.

На обґрунтування позову зазначено, що 17.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 7-0081001/ФКВ-08, згідно з умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 6000 дол. США з розрахунку 14,6 % річних за весь час фактичного користування кредиту на строк з 17.01.2008 року по 16.01.2018 року. Мета кредиту споживчі цілі.

30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта банк».

Таким чином, ПАТ «Дельта банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 7-0081001/ФКВ-08 від 17.01.2008 року.

Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Станом на 11.09.2014 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 31843,66 грн. за кредитним договором № 7-0081001/ФКВ-08 від 17.01.2008 року.

В звязку з цим, позивач з метою повного виконання кредиту відповідачем звернувся до суду з даним позовом.

04.03.2015 року ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору № 7-0081001/фкв-08 від 17.01.2008 року до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, а вимоги по ним обєднано в одне провадження.

Відповідно до зустрічного позову ОСОБА_1 просив:

- визнати недійсним кредитний договір № 7-0081001/фкв-08 від 17.01.2008 року, що укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та ним;

- визнати недійсним іпотечний договір від 17.01.2008 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ним;

- зупинити ПАТ «Дельта банк» нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за кредитним договором № 7-0081001/фкв-08 від 17.01.2008 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ним;

- виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 17.01.2008 року, а саме квартири, за адресою: АДРЕСА_1;

- зобовязати ПАТ «Дельта банк» повернути йому у натурі все, що він отримав на виконання угод за договором по наданню споживчого кредиту № 7-0081001/фкв-08 від 17.01.2008 року, що укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та ним.

На обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 17.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем дійсно був укладений кредитний договір № 7-0081001/ФКВ-08, згідно до якого банк надав позичальнику кредит для споживчих цілей у сумі 6000 дол. США.

Проте, станом на 17.01.2008 року ТОВ «Укрпромбанк» не був уповноваженим банком з надання кредиту готівковою іноземною валютою фізичних осіб, відповідно до ч. 3 ст. 91 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 4, ст. 34, п. 5 розділу VІІІ Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п. 3 ст. 1, ч. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

В звязку з цим, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним, отже, оспорюванний кредитний договір, відповідно до ст. ст. 203, 215, 227 ЦК України є недійсним.

Крім того, згідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» постановою Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. За п. 2.4. зазначених правил вказано, що банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення зорієнтованою сукупною вартістю кредиту та вартістю послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення, тощо).

Таким чином, сукупна вартість (ціна) договорів у гривні на момент підписання споживачам не була повідомлена і також вони не мають уявлення про цю істотну умов договору на даний момент. Графік платежів був наданий банківськими установами і складений у іноземній валюті, але в ньому не видно, скільки споживач повинен платити у гривнях. цей графік також не враховує суму страхових платежів, банківських комісій, при придбанні споживачем валюти на погашення кредиту. Тобто, остаточна ціна споживчого кредиту залишається для споживача невідомою.

Не надано було інформації споживачам щодо податкового режиму сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживачі, мають право, або відомості про те, у кого вони можуть одержати відповідну інформацію.

Вимога надати споживачам переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування не виконана взагалі. Адже валютний ризик є сукупним недоліки цієї схеми кредитування і банківські установи повинні були розписати сукупну вартість кредиту за умов, коли 1 дол. США буде рівний 15 грн., 20 грн., 50 грн., чи навіть 100 грн.

У разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обовязково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну.

Споживачі фінансових послуг, за всієї обачності не могли передбачити зростання курсу іноземних валют втричі (чи навіть більше) протягом дії кредитних договорів, а банки та фінансові установи не надавали їм необхідних пояснень, щодо зростання сукупної вартості кредиту та відповідних грошових зобовязань у гривні по споживчим кредитам в таких масштабах.

Крім того, позивачем не надано доказів про виконання договору між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «дельта банк», а саме: акт приймання-передачі кредитних договорів, договір застави (іпотеки, поруки, кредитних справ, відповідно до якого банк передав, а позивач прийняв кредитні договори, договори поруки, договори застави, кредитні справи тощо, згідно реєстру, в тому числі кредитний договір № 7-0081001/ФКВ-08 від 17.01.2008 року, за яким відбувається стягнення та доказів повідомлення боржника відповідно до п. 4.8.

В звязку з вище викладеним, відповідач вважає, що не можна стягнути кошти за спірним кредитним договором, який був укладений з порушенням істотних умов договору та є недійсним (а.с. 63-70).

Представник позивача в судове засідання не зявився, 11.11.2015 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити, щодо зустрічної позовної заяви представником надано клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки позовна давність щодо визнання недійсним кредитного договору закінчилася 17.01.2011 року, відповідач знав про можливе порушення свого права, особу з 17.01.2008 року, тобто з дати укладення кредитного договору(а.с. 89-90, 124).

В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення первісного позову заперечили посилаючись на надані письмові пояснення, відповідно до яких просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити, зазначили, що строків звернення до суду за захистом своїх прав не порушували, оскільки даний договір є зобовязальним і строк дії договору не сплинув, строк подання позовної заяви про порушення прав споживачів не минув (а.с. 216-218, 225-227).

21.03.2016 року ухвалою суду залучено до розгляду у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Національний банк України (а.с. 194).

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про розгляд справ повідомлений належним чином. 10.05.2016 року через канцелярію суду надано письмові пояснення, згідно до яких представник просив провести розгляд справи без його участі, задовольнити первісний позов позивача та відмовити у зустрічному, оскільки позичальник не виконує належним чином взятих на себе зобовязань по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом, в результаті чого у нього виникла заборгованість, тому вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. В задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки вимоги відповідача щодо визнання недійсним кредитного договору та іпотечного договору є безпідставними та не підлягають задоволенню (а.с. 209-214).

Суд заслухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що 17.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 7-0081001/ФКВ-08, згідно з умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 6000 дол. США з розрахунку 14,6 % річних за весь час фактичного користування кредиту на строк з 17.01.2008 року по 16.01.2018 року. Мета кредиту споживчі цілі (т. 1 а.с. 5-12).

Відповідно до п. 2.4, 2.5 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 50 доларів США по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, шляхом безготівкового перерахування коштів з розрахунку позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку.

Згідно до п.п. 1.5, 2.6, 2.7 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника.

Одночасно з кредитним договором з метою забезпечення належного виконання зобовязань 17.01.2008 року ТОВ «Український промисловий банк» уклав іпотечний договір зОСОБА_1, який діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Предметом іпотеки є квартира під № 97, яка розташована по вул. Генерала Жадова в м. Кіровограді (т. 1 а.с.148-153).

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань. За умовами вказаного договору ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитним договором № 17.01.2008 року по 16.01.2018 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 (т.1 а.с. 22-26, 27)

У відповідності до ст.1054 ЦК України банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, та сплатити проценти.

За правилами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, допустив заборгованість в розмірі 31843,66 грн., яка згідно з наданим позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту станом на 11.09.2014 року (т.1 а.с. 15) складається з: тіла кредиту 30952,04 грн., заборгованості за відсотками 891,62 грн.

Таким чином, оскільки відповідачами не виконані умови зазначено вище кредитного договору, аналізуючи докази, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача за первинним позовом підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору та судовий збір.

Суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

У ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та зазначаються способи захисту цивільного права.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частини перша та четверта статті 1054 ЦК України) та Законом України «Про захист прав споживачів».

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення договору, між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Пунктом 23 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, визначено, що споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

З 16 жовтня 2011 року діє нова редакція статті 11, відповідно до якої надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються кредитні відносини між банком та споживачем щодо надання кредитних коштів на споживчі потреби, а з 16 жовтня 2011 року забороняється надання споживчого кредиту в іноземній валюті.

Задоволення споживчих потреб людини здійснюється шляхом отримання нею споживчих благ, які мають на меті задоволення її потреб на забезпечення життя, здоровя та життєдіяльності, зокрема придбання товарів широкого вжитку і тривалого користування, транспортних засобів, на нагальні потреби: лікування, навчання, весілля, народження дитини, непередбачені обставини тощо.

Засобом задоволення тих чи інших споживчих потреб людини виступають споживчі блага. Це товари та послуги індивідуального або виробничого призначення, що використовуються для задоволення особистих економічних та побутових потреб окремих людей. Споживчі блага можуть бути як матеріальними потребами (товари) так и нематеріальними (послуги).

Споживчій кредит надається кредитором фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг, однак конкретні ознаки такого кредиту законодавцем не встановлено, за винятком надання споживчого кредиту в іноземній валюті з 16 жовтня 2011 року.

А відтак, визначити правову природу кредитних правовідносин щодо наявності в них ознак споживчого кредиту повинен суд при розгляді спору, який випливає з зазначених правовідносин.

При цьому законодавець встановлює спеціальний порядок стягнення, як поточної заборгованості, так і дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

За положеннями пункту 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків, або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту, або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески, або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

За своїм змістом частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є нормою, що встановлює особливий порядок врегулювання вимог кредитодавця у разі неналежного виконання умов договору споживчого кредиту, що відрізняється від задоволення вимог кредитора за договором банківського кредиту, на який положення законодавства про захист прав споживачів не поширюються.

Отже, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб та чи використано цей кредит на зазначені потреби. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Звертаючись із зустрічним позовом, ОСОБА_1 посилався на порушення банком його прав споживача за укладеним договором про надання споживчого кредиту, зокрема: не надано відповідачем письмової інформації про орієнтовану сукупну вартість кредиту, наявні форми кредитування, переваги та недоліки форм погашення кредиту, про дострокове повернення кредиту, що вплинуло на його свідомий вибір. Внаслідок цього він був введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме умов надання, кредиту, фактичної вартості суми кредиту, графіка його погашення. У зв'язку з цими обставинами він прийняв для себе несправедливі умови кредитного договору, що в результаті позбавило його можливості належно виконувати свій обов'язок по сплаті кредиту. При цьому позивач посилався на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки між сторонами виникли зобов'язання з укладеного ними договору про надання споживчого кредиту, і ОСОБА_1, як споживачем, оспорені дії банку щодо порушення його прав, то це, згідно зі ст. 3 ЦПК України, дає йому права на пред'явлення такого позову.

Відповідно до п. 14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року з відповідними змінами при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), ст.ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК).

Виходячи зі змісту правових норм для договору кредиту істотними умовами вважаються умови про предмет договору, кредитні умови та порядок надання кредиту: форми кредитування, зобов'язання сторін; тип відсоткової ставки, строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» поняття «нечесна підприємницька практика» означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначній спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Оскільки текст укладеного з відповідачем кредитного договору та додаток № 1 до кредитного договору (а.с. 5-12, 13-14) містять повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, то договір повністю відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави вважати укладений сторонами кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Крім того, позичальник виконував умови договору, здійснюючи платежі за взятими на себе зобов'язаннями, тим самим підтверджуючи свою згоду з умовами договору.

Отже, суд на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, дійшла до висновку про те, що підстав, передбачених ч. 1 ст. 203 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання кредитного договору недійсним немає, так як відповідач не довів введення його в оману з боку банківської установи чи обман, а також наявність умов для визначення такого договору несправедливим чи укладеним через нечесну підприємницьку діяльність, що є його процесуальним обов'язком (ст.ст. 10, 60 ЦПК України). У зв'язку з наведеним відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Посилання відповідача на відсутність у кредитному договорі детального розпису загальної вартості кредиту не може бути підставою для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним, зважаючи на те, що вказане не вплинуло на свідомий вибір ОСОБА_1 при укладанні кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати, що підприємницька практика банку є такою, що ввела споживача в оману.

Доводи заявника про те, що умови кредитного договору не містять вартості послуги з його оформлення спростовується п. п. 1.5, 1.6, 1.7, 1.8 кредитного договору, за яким додатково, при укладанні кредиту позичальник сплачує на користь кредитора комісію за надання кредиту 1,6 % від суми кредиту, комісія за управління кредитом відсутня, комісія за видачу готівкових коштів 0,5 % від суми кредиту.

В обґрунтування недійсності оспорюваного кредитного договору відповідач посилається на те, що банк не отримав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення валютних операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.1993 року Національний банк України видав ТОВ «Український промисловий банк» банківську ліцензію № 67 на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (т. 1 а.с. 126).

13.01.2001 року Національний банк України видав ТОВ «Український промисловий банк» дозвіл № 67-6 на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (т. 1 а.с. 126 зворот). Згідно з додатком до цього дозволу від 23.09.2009, банк має право на здійснення операцій з валютними цінностями (т. 1 а.с. 127).

За таких обставин, посилання відповідача в обґрунтування підстав для визнання кредитного договору № 7-0081001/ФКВ-08 від 17.01.2008 року недійсним, як такого, що укладено з порушенням вимог ст. 227 ЦК України, є необґрунтованим, оскільки банк мав право надавати позивачу кредит в іноземній валюті, а також приймати платежі, спрямовані на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обовязковим для судів України.

З аналізу судової практики вбачається, що Верховним Судом України у справах даної категорії, де стороною у справі був ТОВ «Український промисловий банк» перевірялась наявність банківської ліцензії на проведення валютних операцій банком у 2007-2009 роках і будь-яких порушень з цього приводу встановлено не було.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходить права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи з наведеного суд не вбачає порушення прав ОСОБА_1 в зв'язку з укладенням 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України договору про передачу активів та кредитних зобов'язань.

Відповідно до договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшли усі права банку щодо пред'явлення права вимоги виконання зобов'язання за кредитним договором до ОСОБА_1.

Згідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Судом були досліджені інші доводи відповідача на обґрунтування задоволення зустрічного позову, проте їх обґрунтованість не підтверджується дослідженими матеріалами справи. відтак судом до уваги не беруться.

У звязку з недоведеністю відповідачем обставин щодо недійсності кредитного договору, суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Також, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнати недійсним іпотечний договір від 17.01.2008 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ним; зупинити ПАТ «Дельта банк» нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за кредитним договором № 7-0081001/фкв-08 від 17.01.2008 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ним; виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 17.01.2008 року, а саме квартири, за адресою: АДРЕСА_1; зобовязати ПАТ «Дельта банк» повернути йому у натурі все, що він отримав на виконання угод за договором по наданню споживчого кредиту № 7-0081001/фкв-08 від 17.01.2008 року, що укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та ним, оскільки вони є похідними від первісної вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору № 7-0081001/ФКВ-08 від 17.01.2008 року в задоволенні якої судом відмовлено.

Решта позовних вимог, також не підлягає задоволенню в звязку з вище наведених підстав.

Щодо заяви про застосування строку позовної давності до зустрічного позову, то згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з ч. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином підстав до застосування строку позовної давності у суду не має.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі та керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 293 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором № 7-0081001/ФКВ-08 від 17.01.2008 року в розмірі 31843,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_1на користь ПАТ «Дельта банк»318,44 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів, зобовязання вчинити інші дії відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда