22.11.2016 Єдиний унікальний номер 205/4609/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 рокум. ДніпроСправа № 205/4609/16-ц
2/205/2367/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, Житлово-будівельного кооперативу № 135 «Ландиш», третя особа Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просять визнати за ними по 1/2 частці права власності на квартиру № 36, розташовану в м. Дніпрі по вулиці Данила Галицького 65, після смерті їх матері ОСОБА_3, померлої 11.07.2014р.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири. Позивачі звернулась до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, однак отримали відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивачі у судове засідання не зявились, проте звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представником відповідача надані суду заперечення, в яких він посилаючись на безпідставність заявлених вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

ЖБК № 135 «Ландиш» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, проте матеріали справи містять заяву його представника, у якій він позовні вимоги визнав.

Друга ДДНК явку свого представника у судове засідання не забезпечила, проте звернулась з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 помер 25.10.1992р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії IV-КИ № 452023.

Відповідно до довідки, наданої головою ЖБК № 135 «Ландиш», ОСОБА_4 у червні 1980 року виплатив пайовий внесок за квартиру № 36 у житловому будинку № 65, розташовану у м. Дніпропетровську, вул. Данила Галицького.

Відповідно до технічного паспорту вказана квартира складається з: 1 коридору площею 5,2 м2, 2 туалету площею 0,9 м2, 3 ванної площею 2,0 м2, 4 кухні площею 5,6 м2, 5 житлової кімнати площею 17,4 м2, 6 житлової кімнати площею 16,8 м2, І балкону площею 0,7 м2, загальною площею 48,6 м2, житловою площею 34,2 м2.

За змістом п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13.

Оскільки померлий ОСОБА_4 повністю виплатив пайовий внесок за вищевказану квартиру у червні 1980 року, що підтверджується довідкою з ЖБК № 135 «Ландиш» від 01.11.2016р. № 81, суд доходить висновку про те, що він набув право власності на неї.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4Ф відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира № 36 у житловому будинку № 65, розташована у м. Дніпропетровську, вул. Данила Галицького.

Відповідно до відповіді наданої з Другої дніпропетровської нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як вбачається з матеріалів справи дружина померлого, ОСОБА_3, прийняла спадщину після померлого чоловіка, оскільки відповідно до довідки № 85 від 22.11.2016р., виданої головою ЖБК № 135 «Ландиш», проживала разом з ним на момент його смерті та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

ОСОБА_3 померла 11.07.2014р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 4919.

Оскільки померла ОСОБА_3 успадкувала вищевказану квартиру до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року та Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд доходить висновку, що вона набула право власності на неї.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартири № 36 у житловому будинку № 65, розташована у м. Дніпрі, вул. Данила Галицького.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 єдиними спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після її смерті це її діти, позивачі у справі ОСОБА_1, оскільки у встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та ОСОБА_2, оскільки на момент смерті матері був зареєстрований разом із нею. Інші спадкоємці з заявами про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, на момент смерті ОСОБА_3 окрім ОСОБА_2 з нею ніхто не проживав.

Водночас, постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 06.03.2015р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивачів, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту їх прав як спадкоємців шляхом визнання права власності на квартиру № 36, розташовану у м. Дніпрі по вул. Данила Галицького, 65.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, Житлово-будівельного кооперативу № 135 «Ландиш», третя особа Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (25.07.1977р.н., РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири № 36, розташованої за адресою м. Дніпро, вул. Данила Галицького, 65, яка складається з: 1 коридору площею 5,2 м2, 2 туалету площею 0,9 м2, 3 ванної площею 2,0 м2, 4 кухні площею 5,6 м2, 5 житлової кімнати площею 17,4 м2, 6 житлової кімнати площею 16,8 м2, І балкону площею 0,7 м2, - загальною площею 48,6 м2, житловою площею 34,2 м2.

Визнати за ОСОБА_2 (14.10.1966р.н., РНОКПП НОМЕР_2) право власності на 1/2 частину квартири № 36, розташованої за адресою м. Дніпро, вул. Данила Галицького, 65, яка складається з: 1 коридору площею 5,2 м2, 2 туалету площею 0,9 м2, 3 ванної площею 2,0 м2, 4 кухні площею 5,6 м2, 5 житлової кімнати площею 17,4 м2, 6 житлової кімнати площею 16,8 м2, І балкону площею 0,7 м2, - загальною площею 48,6 м2, житловою площею 34,2 м2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7