Справа № 715/1033/16-ц
Провадження № 2/715/540/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретаря судового засідання Затолошної Р.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_8 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем не менше, ніж пять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 листопада 2015 року померла ОСОБА_11. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, до складу якої входять домогосподарства №79 по вул. Сагайдачного в с.Чагор Глибоцького району Чернівецької області та №21 по вул. Крупської в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області. Посилається на те, що він є спадкоємцем четвертої черги, так як постійно проживав з ОСОБА_11, однією сімєю більше пяти років. Однак, оформити спадкові права він не може через відсутність правовстановлюючого документа.

Просить суд встановити факт його проживання із спадкодавцем ОСОБА_11 однією сімєю в господарстві № 79 по вул. П.Сагайдачного в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області з жовтня 2010 року по 17 листопада 2015 року та визнати за ним право власності на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, в своїх поясненнях підтвердили обставини, що викладені в позові та просили суд позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, а також відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

В судове засідання представники відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сільських рад Глибоцького району Чернівецької області не зявилися, однак, звернулися до суду із заявами, просила суд справу розглянути за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 листопада 2015 року померла ОСОБА_11. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, до складу якої входять домогосподарства №79 по вул. Сагайдачного в с.Чагор Глибоцького району Чернівецької області та №21 по вул. Крупської в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області.

27 листопада 2015 року приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_12 заведено спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_11 на підставі заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (племінників) про прийняття спадщини. 02 грудня 2016 року до нотаріуса надійшла заява про прийняття спадщини від ОСОБА_9

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_10 відмовилися від прийняття спадщини, звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса, на користь ОСОБА_3

17 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги, тобто, як спадкоємець, який проживав із спадкодавцем однією сімєю не менше, ніж пять років до дня відкриття спадщини.

Разом із тим, в судовому засіданні не було доведено факту проживання позивача із спадкодавцем однією сімєю не менше, ніж пять років до дня відкриття спадщини.

Так, за ч. 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Тобто, Цивільним кодексом України встановлена черговість, в порядку якої спадкоємці закликаються до спадщини. Перша-третя черга спадкоємців - це спадкоємці-родичі при відсутності таких свідоцтв, рішеннями суду про встановлення факту родинних відносин.

Четверта черга спадкоємців містить в собі невизначене коло осіб, і цією статтею не ставиться право на спадкування в залежність від кровної спорідненості спадкодавця із спадкоємцем. Право на спадкування має особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю. Оскільки будь-яких формальних, юридично-визначених документів для визначення кола таких осіб законом не передбачено, довести факти проживання однією сім'єю із спадкодавцем спадкоємець може лише у судовому порядку. І лише на підставі рішення суду, яким буде встановлений такий факт, певна особа може претендувати на те, щоб бути визнаною спадкоємцем четвертої черги.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Разом із тим, позивачем не було доведено, що він проживав із спадкодавцем однією сім'єю. Як встановлено в судовому засіданні спадкодавець ОСОБА_11 проживала одна. Зокрема, як вбачається із довідки, виданої ОСОБА_7 сільською радою № 2836 від 24 листопада 2015 року, остання проживала без реєстрації в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області з 01.12.2004 року по день її смерті, тобто по 17.11.2015 року одна, ніхто крім неї не був зареєстрований та не проживав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сусідом покійної, який проживав навпроти її господарства. Також встановлено, що він як сусід допомагав пристарілій ОСОБА_11 поратися по господарству, обробляти город, приносив приготовану його дружиною їжу. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили, зокрема, свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17

Однак, виходячи із встановлених обставин справи, суд вважає, що такі відносини позивача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_11 не складали сім'ї. Оскільки, виходячи зі змісту 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом. Разом із тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 має свою сім'ю, до складу якої входить його дружина та двоє дітей: шести років та півтора року. На вказані обставини посилався сам позивач в судовому засіданні. Тому суд вважає, що позивач не міг проживати в своїй сім'ї, де народилася в цей період маленька дитина та іншою сім'єю в іншому господарстві зі спадкодавцем ОСОБА_11

Крім того, в судовому засіданні сам позивач посилався, що він почав залишатися ночувати у ОСОБА_11 після смерті її чоловіка, так як вона боялася сама спати вдома. Разом із тим, встановлено, і це визнається сторонами процесу, що чоловік ОСОБА_11 помер у грудні 2010 року, а ОСОБА_11 померла 17 листопада 2016 року, тобто, вказаний період становить менше, ніж пять років.

Зважаючи на вищевикладене, зокрема, що в судовому засіданні не було підтверджено факту проживання позивача із спадкодавцем не менше, ніж пять років до часу відкриття спадщини, тому і вимоги про визнання права власності на спадкове майно також є безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає, що з позивача на користь відповідача слід стягнути документально підтверджені витрати понесені нею на правову допомогу.

Так, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, і такі витрати відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу судом між сторонами відповідно до статті 88 ЦПК України.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.

З договору про надання правової допомоги від 08 вересня 2016 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 здійснював надання правової допомоги адвокат ОСОБА_4 Згідно умов додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги сторони погодили, що клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 2900 грн.

З розрахунку №1 суми гонорару за надану правову допомогу за договором про надання правової допомоги ОСОБА_3 від 07 грудня 2016 року вбачається, що адвокатом ОСОБА_4 було надано наступну правову допомогу:

- вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, надання правової інформації, консультацій та роз'яснень з правових питань стосовно спірних правовідносин;

- підготовка апеляційної скарги на судове рішення окремого провадження та заперечень по даній справі.

На вказані дії адвокат витратив 5 годин часу, а тому розмір витрат ОСОБА_3 за надану йому правову допомогу адвокатом ОСОБА_4 складає 2900 гривень.

Згідно звіту про виконані роботи №1 від 07 грудня 2016 року адвокат повністю надав, а клієнт прийняв послуги у вигляді правової допомоги передбачені додатковою угодою №1.

З квитанції №22/2016 від 07 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 сплатила адвокату ОСОБА_4 2 900 гривень за надану йому правову допомогу.

Разом із тим, суд вважає, що із позивача на користь відповідача ОСОБА_3 слід стягнути 1885 гривень в якості відшкодування понесених витрат на правову допомоги, так як підготовка апеляційної скарги на рішення окремого провадження здійснювалася в іншому провадженні по іншій справі.

На підставі викладеного, ст. ст. 1216-1223, 1258-1267, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 15, 57, 174, 213-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем не менше, ніж пять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1885 (тисячу вісімсот вісімдесят пять) гривень в якості відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: