Справа №585/2487/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1995/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Криворотенка В. І. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області (№ 56) про зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

13.06.2016 р. до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшов позов ОСОБА_3 направлений поштою, де він просив зобовязати відповідача вилучити з його особової справи письмові пояснення засудженого ОСОБА_4 від 25.10.2010 року, як такі, що зберігаються в цій справі без законних підстав, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 8000,00 грн., завданої внаслідок створення, зберігання та поширення недостовірної інформації, викладеної в цих письмових поясненнях.

Свої вимоги мотивує тим, що він засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Роменській виправній колонії УДПтСУ в Сумській області (№ 56) з 04.05.2005 року. 28.10.2010 року відповідач притягнув його до дисциплінарної відповідальності, вжив заходи стягнення. 25.01.2013 року відповідач надав суду дві довідки, за змістом яких стягнення на нього було накладено на підставі матеріалів, що зберігаються в особовій справі, зокрема пояснень ОСОБА_4 Ознайомившись з ними, він виявив письмові пояснення ОСОБА_4 про те, що останній чув як засуджений з камери напроти розмовляючи з начальником відділення кричав погрози і висловлювався нецензурною лексикою по відношенню до начальника відділення, на зауваження не реагував. Він вважає, що інформація в поясненнях є недостовірною, тому оскаржував її в суді, однак рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2013 року у задоволенні позову йому було відмовлено, оскільки вказані пояснення не містять його прізвища, але сам ОСОБА_4 його позов визнав. Вважає, що його пояснення безпідставно зберігаються в особові справі, відповідач з їх змістом його не знайомив. ОСОБА_3 просив відповідача вилучити з матеріалів особової справи письмові пояснення ОСОБА_4, однак йому було відмовлено. Зберігання в особові справі вказаного документу, що містить недостовірну інформацію, що є протиправним та на підставі якої його притягнули до відповідальності, створює для нього негативні наслідки призводить до упередженого ставлення, принижує честь і гідність.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.10.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення, постановивши нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки оскаржувані пояснення ОСОБА_4 містяться в його особовій справі без законних підстав, так як в цьому документі не зазначено його персональних даних, які б його ідентифікували як особу. Також, згідно з рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2013 року ОСОБА_4 визнав його позовні вимоги про поширення ним недостовірної інформації у письмових поясненнях від 25.10.2010 року.

Крім того, у вказаних письмових поясненнях відсутня резолюція «до особової справи ОСОБА_3І.» начальника колонії, якому вони були адресовані. А зазначення в оскаржуваному рішенні про пропущення строків позовної давності безпідставне, оскільки про визнання позову ОСОБА_4 позивачу стало відомо з вказаного рішення місцевого суду від 18.12.2013 року.

Зазначає, що судом не було направлено ОСОБА_3 копії ухвали про відмову у задоволенні його клопотання про відвід судді, що є порушенням його процесуальних прав.

Вказує, що рішеннями Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.03.2016 року та від 26.04.2016 року було задоволеного позовні вимоги ОСОБА_3 про зобовязання вилучити з його особової справи письмові пояснення засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 25.10.2010 року та стягнуто з Роменської ВК № 56 моральну шкоду. Вказані рішення містять аналогічні обставини, що і в даній справі, тому мають преюдиційне значення.

Позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскільки пояснення ОСОБА_4 формують його характеристику як засудженого під час відбуття покарання.

Представник адміністрації виправної колонії в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що письмові пояснення ОСОБА_4 відображають процес відбування покарання ОСОБА_3, тому містяться в його особовій справі на законних підставах. Крім того, хоча вони і не містять прізвища ОСОБА_3, проте були враховані при оголошенні йому попередження. Позивачем не доведено про завдання йому моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Роменській виправній колонії УДПтСУ в Сумській області № 56.

За допущене порушення режиму тримання, а саме нетактовну поведінку 28.10.2010 року, засудженому ОСОБА_3 оголошено попередження начальником відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_7 (т.4 особової справи а.с.135,145).

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_3 при накладенні вказаного дисциплінарного стягнення були враховані пояснення засудженого ОСОБА_4В, в яких повідомляється про обставини 25.10.2010 р. приблизно в 15 год. 30 хв. коли він чув, що засуджений з камери напроти розговорився з начальником відділення кричав погрози і висловлювався матом відносно начальника загону, на зауваження старшого по корпусу не реагував.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2013 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4 відмовлено, через те, що інформація яка міститься в поясненнях цих відповідачів не є недостовірною і не порушує його особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. Дане рішення позивачем не оскаржувалося.

Як зазначено у рішенні відповідачем ОСОБА_4 була подана письмова заява, де він позов визнав, але суд відмовляючи у позові не прийняв визнання позову цим відповідачем.

Обставини встановлені рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.03.2016 року, яке набрало законної сили, стосуються питання вилучення письмових пояснень ОСОБА_5 від 25.10.2010 року з особової справи ОСОБА_3 і для даної справи відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України не мають преюдиційного значення.

Як передбачено у пп.4.1 Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) установ виконання покарань та слідчих ізоляторів по контролю за виконанням судових рішень, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 11.01.2008 р. №1, зареєстрованої Міністерством юстиції України 08.02.2008 р. за № 109/1480, яка діяла на час вирішення питання про вжиття заходів стягнення (далі Інструкція), особова справа є основним обліковим документом засудженого, яка комплектується документами, що засвідчують особу та підтверджують законність тримання її в установі, звільнення з неї, а також відображають процес її тримання в установі.

Особова справи формується з двох частини і до другої частини справи засудженого долучаються документи, які відображають процес відбуття засудженим покарання в установі, а також інші документи, які мають відношення до конкретної особи.

Отже цієї Інструкцією врегульовано порядок зберігання особових справ засуджених під час відбуття покарання у виправній установі, ознайомлення з нею самих засуджених, інших службових осіб установи та для тимчасового користування персоналу оперативної служби установи, надіслання до суду, органів прокуратури.

З прийняттям Інструкції про роботу відділів(груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерством юстиції України 08.06.2012р. № 847/5, зареєстрованої Міністерством юстиції України 14.06.2012 за № 957/21269 викладений порядок зберігання долучених до особової справи засудженого документів та ознайомлення із її матеріалами не змінено.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на недоторканість особистого життя, повагу до гідності та честі (ч. 1 ст. 270 ЦК України).

Частиною 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частин 1,3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа яка поширила, не доведене протилежного.

Згідно з ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У відповідності до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як розяснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Судом правильно зроблено висновки про те, що незважаючи на відсутність у показаннях ОСОБА_4 прізвища засудженого, яким було проявлено нетактовна поведінка, ці показання були враховані при вирішенні питання про вжиття заходів стягнення до ОСОБА_3 через порушення порядку відбуття покарання, які ним не оскаржені.

Доводи апеляційної скарги про те, що ці пояснення зберігаються у особовій справі без законних підстав оскільки на них відсутня резолюції про «до особової справи» спростовується тим, що за резолюцією на рапорті ОСОБА_7 стосовно надання пропозицій щодо дисциплінарного покарання засудженого ОСОБА_3 відбулось розслідування обставин нетактовної поведінки ОСОБА_10 25.10.2010 р. з приводу чого від ОСОБА_4 відібрані пояснення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ці пояснення створено і зберігаються без законних підстав також спростовуються викладеними приписами Інструкції.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже позивачем не доведено та в матеріалах справи відсутні як докази про поширення відомостей, які відображені в письмових поясненнях засудженого ОСОБА_4 від 25.10.2010 року, так і про настання негативних наслідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що йому не була направлена ухвала суду про відмову у задоволенні його клопотання про відвід судді, чим порушено процесуальне право, є необґрунтованими, бо дана ухвала відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду і тому може бути вислана за клопотанням позивача. Такого клопотання від ОСОБА_3 до суду не надходило.

Колегія суддів визнає зайвими висновки місцевого суду стосовно строків позовної давності, але вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

У звязку із відхиленням апеляційної скарги, оплату судового збору за подання якої ОСОБА_3 було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, відповідно до ст. 88 ЦПК та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у дохід держави з ОСОБА_3 слід стягнути 1212,64 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1212 (одну тисячу двісті дванадцять) гривень 64 копійки судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: