Справа №576/2616/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Колодяжний А. О.
Номер провадження 22-ц/788/588/16 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Просто страхування»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2016 року

у справі за позовом приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (далі - ПрАТ «ПРОСТО-страхування»), просило стягнути з ОСОБА_3 в порядку зворотної вимоги на свою користь затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 47077,72 грн., які були сплачені позивачем ПрАТ «Страховій компанії «ПЗ Україна» у зв'язку із пошкодженням застрахованого транспортному засобу ««AUDI», р.н. НОМЕР_1 під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), що відбулась 04.10.2014р в м. Києві на перехресті вулиць Бальзака-Каштанова, через винні дії відповідача, під керування ним транспортного засобу «MAN» р.н.НОМЕР_2. Також просили вирішити питання понесених судових витрат.

Підставою для задоволення позову зазначено те, що відповідач не повідомив ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про ДТП.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11.02.2016 року у задоволенні позову ПрАТ «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПрАТ «ПРОСТО-страхування», посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та постановити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції було безпідставно взято за основу правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові № 6-284цс15 від 16.09.2015 року, відповідно до якої сам по собі факт не повідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, оскільки вона суперечить положенням Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема ст. 38, відповідно до змісту якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки, передбачені цим же Законом.

Зазначає, що існує протилежна правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові від 12.02.2014 року, яка узгоджується з вищевказаними положеннями Закону.

Вказує, що постанови Верхового суду України не є джерелом права та мають нищу юридичну силу, тому не повинні суперечити законам та Конституції України.

Сторони та їх представники в судове засідання не з'явилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином завчасно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2014 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_5 було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого була застрахована відповідальність власника вантажного транспортного засобу «MAN» (а.с. 4).

04.10.2014 р. у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MAN», яким керував відповідач, та транспортного засобу «AUDI», яким керував ОСОБА_6, унаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб «AUDI», який в свою чергу був застрахований за умовами добровільного страхування транспортного засобу у приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»). Вина відповідача встановлена в судовому порядку і останнього постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2014р. було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУАП у вигляді адміністративного штрафу.

Транспортний засіб «AUDI» застраховано відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу, укладеного 10.09.2014 року між ОСОБА_7 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (а.с. 10-12).

17.10.2014 року, 26.11.2014 року, 09.12.2014 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», на підставі актів виконаних робіт та розрахунку страхового відшкодування, було здійснено страхову виплату на рахунок ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», за ремонт транспортного засобу «AUDI», що належить ОСОБА_7, в загальній сумі 47587,72 грн. (а.с. 14-16, 19-29).

25.12.2014 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993, 1187, 1191 ЦК України, звернулась до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» з вимогою в порядку суброгації № 475/2014 на суму 47587,72 грн. (а.с. 9).

Зазначена подія була визнана страховим випадком, про що 21.09.2015 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» склало страховий акт № 104953 та здійснило на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплату страхового відшкодування в порядку суброгації в сумі 47077,72 грн. (а.с. 5, 6).

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було здійснено страхову виплату в сумі 47587,72 грн. власнику транспортного засобу «AUDI». У свою чергу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до ПАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 47587,72 грн., яка була сплачена.

Водій вантажного транспортного засобу «MAN» ОСОБА_3 у визначений законом 3-денний строк не повідомив ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 04.10.2014 року. У своїх поясненнях відповідач підтвердив, що про ДТП він повідомляв адміністрацію за місцем своєї роботи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Проте з таким висновком місцевого суду колегія не може погодитись виходячи з наступного.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями статей 1172, 1187, 1191 ЦК України, тобто заявлені у загальному порядку відшкодування збитків до винної особи в порядку зворотної вимоги, але не до належного відповідача - водія транспортного засобу «MAN», за участю якого відбулась ДТП, який на час вчинення цієї події виконував трудові обов'язки, працюючи водієм на підприємстві ТОВ «Трансаргосервіс»

За положеннями ст. 1172 ЦК України майнова шкода, завдана працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків відшкодовується юридичною особою, завдану їх працівником.

Вирішуючи спір суд першої інстанції неправильно визнав характер спірних правовідносин та невірно застосував правову позицію ВСУ, викладену у постанові № 6-284цс15 від 16.09.2015 року, внаслідок чого ухвалив рішення без дотримання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, які відшкодувала шкоду, завдану іншій особі, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В цивільній справі відсутні належні докази для з'ясування обставин правового користування вантажним транспортним засобом марки «MAN», р.н.НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5, підприємством ТОВ «Трансаргосервіс». Обставини перебування відповідача у трудових відносинах з підприємством ТОВ «Трансаргосервіс» позивачем не оспорюються, бо заявлені ним вимоги ґрунтуються на нормі ст. 1172 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального прав.

Оскільки факт перебування відповідача під час вчинення ДТП при виконанні трудових обов'язків з підприємством ТОВ «Трансаргосервіс» сторонам визнається, вимоги заявлені до працівника цього підприємства, як до винної особи, не ґрунтуються на положенні ст. 1172 ЦК України і тому не підлягають задоволенню.

Ураховуючи викладене, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги такими, що заслуговують уваги, але ухвалює нове рішення про відмову у позові з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: