У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області, третя особа - навчально-виховний комплекс «Середня загальноосвітня школа-ліцей» м. Моршина, про стягнення невиплаченої компенсації за невикористану додаткову відпустку при звільненні за касаційною скаргою Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області на рішення апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що наказом Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області від 4 жовтня 2013 року № 65-к його звільнено з посади директора навчально-виховного комплексу «Середня загальноосвітня школа-ліцей» м. Моршина (далі - НВК «СЗШ-ліцей») з 7 жовтня 2013 року на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. При звільненні йому не було виплачено компенсацію за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2012 - 2013 роки в розмірі 1371 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2012 - 2013 роки в розмірі 1371 грн.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_3 1 371 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області не здійснює нарахування заробітної плати директору та іншим працівникам школи, тому позовні вимоги до відповідача є безпідставними. Крім того, у 2012 - 2013 роках у школі-ліцеї не було економії бюджетних коштів, а у 2013 році утворилась кредиторська заборгованість у розмірі 16 670 грн, тому позивачу не могла надаватись оплачувана відпустка за ненормовану роботу у зв'язку з відсутністю зекономлених навчальним закладом коштів.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив із того, що позивачу при звільненні належала до виплати компенсація за додаткову щорічну відпустку за особливий характер праці як працівнику з ненормованим робочим днем з урахуванням обмеження, встановленого ч. 3 ст. 10 Закону України «Про відпустки».

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_3 працював директором НВК «СЗШ-ліцей». Наказом Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області від 4 жовтня 2013 року № 65-К ОСОБА_3 звільнено з посади директора НВК «СЗШ-ліцей» на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. На підставі наказу цього ж управління від 7 жовтня 2013 року № 67-К «Про доповнення до наказу від 4 жовтня 2013 року № 65-К» позивачу виплачено компенсацію за невикористану відпустку: за 21 календарний день за відпрацьований період роботи з 1 вересня 2007 року до 31 серпня 2008 року, за 20 календарних днів за відпрацьований період роботи з 1 вересня 2012 року до 31 серпня 2013 року, за 6 календарних днів за відпрацьований період роботи з 1 вересня 2013 року до 7 жовтня 2013 року, а всього за 47 календарних днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У ч. 3 цієї статті зазначено інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 10 КЗпП України передбачає, що колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи.

Колективний договір може укладатися в структурних підрозділах підприємства, установи, організації в межах компетенції цих підрозділів.

Згідно зі ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Отже, колективний договір - це і правовий акт, і акт соціального партнерства на рівні підприємства між працівниками і роботодавцем.

Судом установлено, що 5 січня 2012 року між адміністрацієюНВК «СЗШ-ліцей» та профспілковим комітетом НВК «СЗШ-ліцей» укладено колективний договір на 2012 - 2015 роки.

Проте колективний договір, який діяв у період 2012 - 2015 років, не містить додатку до колективного договору з переліком осіб, які мають право на додаткову відпустку за ненормований робочий день.

При цьому Закон України «Про відпустки» не містить положень, які б передбачали надання відпустки тривалістю 6 календарних днів.

Зокрема, п. 38 розділу ІІ колективного договору, укладеного між адміністрацією НВК «СЗШ-ліцей» та профспілковим комітетом НВК «СЗШ-ліцей», передбачено, що така відпустка надається за рахунок зекономлених грошових коштів тривалістю 7 календарних днів.

Відповідно до листа НВК «СЗШ-ліцей» від 17 листопада 2015 року № 02-23/340 у 2012 - 2013 роках у школі-ліцеї не було економії бюджетних грошових коштів, а у 2013 році утворилась кредиторська заборгованість в розмірі 16 670 грн.

Крім того, Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області є органом управління освітою, до повноважень якого належить накладення дисциплінарних стягнень на керівників комунальних закладів м. Моршина Львівської області, у тому числі НВК «СЗШ-ліцей», однак не здійснює нарахування заробітної плати директору та іншим працівникам школи.

Таким чином, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив правильне рішення.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2016 року скасувати, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик