У Х В А Л А

5 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Національного природного парку "Дермансько-Острозький", треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, управління Державної казначейської служби України в Острозькому районі Рівненської області, про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, суми інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення судів попередніх судових інстанцій залишено без змін.

16 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, в частині позовних вимог про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування норм матеріального права, а саме статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанову Вищого господарського суду України від 18 травня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 20 грудня 2010 року, 24 жовтня 2011 року та 15 травня 2012 року, в яких, на його думку, по-іншому застосована зазначена норма матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, відхиливши касаційну скаргу ОСОБА_4, погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про відмову в задоволенні позову, зокрема про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних з огляду на те, що заборгованість зі сплати вартості придбаного майна виникла з незалежних від відповідача обставин, оскільки відсутність фінансування з державного бюджету, вилучення правоохоронними органами оригіналу договору купівлі-продажу тимчасових допоміжних приміщень від 31 жовтня 2012 року, проведення перевірки Державною фінансовою інспекцією відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2014 року № 65 "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" позбавили відповідача можливості належним чином виконати взяті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу. За таких обставин суди дійшли висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.

Натомість у наданій для порівняння постанові від 18 травня 2016 року Вищий господарський суд України, розглядаючи спір про стягнення коштів за договором поставки, погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про наявність підстав для задоволення позову про стягнення основного боргу за договором, трьох процентів річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки відповідач не надав доказів повної оплати або повернення поставленого товару.

Отже, в постанові наданій для порівняння, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, наявні різні підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені інші фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

У постанові від 20 грудня 2010 року Верховний Суд України в справі про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період невиконання рішення суду, дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

У постанові від 24 жовтня 2011 року Верховний Суд України зазначив, що боржник не звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України у зв'язку з ухваленням рішення суду про стягнення боргу, відкриттям виконавчого провадження чи його зупиненням, а положення Закону України від 23 червня 2005 року № 2711-IV "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" не передбачають звільнення боржника від сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних, завданих простроченням грошового зобов'язання. Водночас цим Законом установлено вичерпний перелік сум коштів, що підпадають під визначення заборгованості при його застосуванні.

Постановою від 15 травня 2012 року Верховний Суд України погодився з висновком судів попередніх судових інстанцій про те, що нездійснення невиконання розрахунків за поставлену продукцію внаслідок відсутності бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення міністерства від відповідальності за порушення грошового зобов'язання відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, висновок суду касаційної інстанції в ухвалі, яка є предметом перегляду, не суперечить правовим висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, за результатами перегляду яких Верховним Судом України прийнято надані для порівняння постанови, наявні різні фактичні обставини щодо підстав звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

З огляду на викладене обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Національного природного парку "Дермансько-Острозький", треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, управління Державної казначейської служби України в Острозькому районі Рівненської області, про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, суми інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко