Справа № 367/6414/15-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.

з участю секретаря Григорян Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство Дочірній банк Сбербанк Росії про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому після уточнень посилається на те, що 07 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від даного шлюбу вони дітей не мають. За час спільного проживання у шлюбі, 14 травня 2013 року ОСОБА_2 за їх спільні кошти було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 1521 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.05.2013 року. Відповідно до умов п. 3.1 даного договору продаж квартири було вчинено за суму 240 000,0 гривень.

Позивач вказує, що дана квартира була придбана частково за їх спільні кошти, а частково за кошти третьої особи по справі. На купівлю квартири було витрачено спільні кошти у розмірі 227 800,50 гривень, що станом на 14.05.2013 року становить 28 500 доларів США. В день укладення договору купівлі-продажу квартири ним було знято кошти у розмірі 28 500 доларів США з депозитного рахунку, якій був відкритий в ПАТ Дочірній банк Сбербанк Росії та передано продавцям. Наведені обставини підтверджуються договором № 2620/102/409422 від 10.04.2013 року та випискою по особовим рахункам від 24.03.2015 року, зняття коштів та укладення вищезазначених договорів відбувалося в приміщення ПАТ Дочірнього банку Сбербанк Росії за адресою м. Київ, вул. Урицького, 8-12.

Вказує, що так як не вистачало спільних коштів на придбання квартири, послуги нотаріуса та послуги рієлтора, 14.05.2013 року ОСОБА_2 було укладено кредитний договір з ПАТ Дочірній банк Сбербанк Росії на суму 72 000,0 гривень, що підтверджується кредитним договором № 24468-ФО/2013/102. З метою забезпечення виконання зобовязання в той самий день було укладено відповідачкою з третьою особою іпотечний договір № 24486-ФО/2013/102 від 14.05.20-13 року; згідно статті 3 даного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Позивач також вказує, що ним було надано згоду на укладення зазначених договорів відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 14.05.2013 року. Фактично шлюбні стосунки між ними припинені з березня 2015 року, рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 28.03.2016 року шлюб між ними розірвано.

Таким чином, йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2. Оскільки між ними не досягнуто спільної згоди з приводу добровільного розподілу належного їм майна та враховуючи обставину того, що відповідачка не визнає за ним право власності на частину спірного майна, він змушений звернутися з даним позовом до суду.

В звязку із викладеними обставинами позивач просив визнати квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визначити, що частка у праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 складає 1/2 частину, ОСОБА_2 1/2 частину; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позов підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Позивач також пояснив, що він не заперечує, що ОСОБА_2 продала 1/2 частину своєї квартири, йому про це не було нічого відомо; він працював садівником неофіційно, мав непоганий заробіток, також їм на весілля подарували гроші, які вони вклали на придбання квартири; він не наполягав, щоб його записали співвласником квартири, оскільки зі слів дружини, проти цього був банк, а тому квартиру оформили на неї.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачу у позові повністю, а також пояснив, що 10 квітня 2013 року відповідачкою було здійснено продаж квартири за адресою АДРЕСА_5, яка належала їй та її брату ОСОБА_6, вартість квартири, що відчужувалась становила 480 000,0 гривень, з вказаної квартири вона отримала половину, тобто 240 000,0 гривень. Через деякий час, а саме 14 травня 2013 року, за її власні кошти, які вона отримала від продажу її квартири нею була здійснена купівля квартири № 31, що знаходиться в м. Буча, вул. Нове Шосе, 3, вартість цієї квартири становить 240 000,0 гривень. Також, 14 травня 2013 року між ПАТ Дочірній банк Сбербанк Росії та нею було укладено кредитний договір № 24486-ФО/2013/102, відповідно до якого банк зобовязується надати позичальнику кошти в розмірі 72 000,0 гривень для придбання спірної квартири та в цей же день між нею та банком був укладений Іпотечний договір, предметом якого є однокімнатна квартира № 31, загальною площею 31,6 кв. м., житловою площею 16 кв. м., що знаходиться в Київській області, м. Буча, вул. Нове Шосе, 3. Даний кредитний договір та Іпотечний договір укладався з метою отримання коштів, оскільки було необхідно розрахуватися за послуги нотаріуса при продажі квартири в м. Києві та для покупки квартири в м. Буча, коштів з продажу квартири в м. Києві не вистачало для придбання квартири № 31, що знаходиться в м. Буча, вул. Нове Шосе, 3. Також пояснив, що довести те, що за ці самі гроші від продажу квартири в м. Києві була придбана спірна квартира він не може, так же як і відповідач. Просив у позові відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2010 року, який розірваний у встановленому законом порядку відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2016 року у справі № 285/2941/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу; від даного шлюбу сторони дітей не мають.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 травня 2013 року , укладеного між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 1521, ОСОБА_2 купила квартиру № 31 у будинку № 3, що знаходиться за адресою Київська область, місто Буча, вул. Нове Шосе. Пунктом 2.3 даного договору визначено, що отримано заяву про надання згоди ОСОБА_1 на укладання його дружиною ОСОБА_2 договору купівлі-продажу та придбання квартири № 31 у будинку № 3, що знаходиться за адресою Київська область, місто Буча, ОСОБА_9, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_3, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 14.05.2013 року за реєстровим № 1520. ОСОБА_10 п. 3.1 даного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 240 000,0 гривень, які отримані продавцем від покупця повністю до підписання цього договору. ОСОБА_10 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.05.2013 року право власності на квартиру № 31 у будинку № 3, що знаходиться за адресою Київська область, місто Буча, ОСОБА_9 зареєстровано за ОСОБА_2

Встановлено, що 14 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Дочірній банк Сбербанку Росії та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 24486-ФО/2013/102, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти у сумі 72 000,0 гривень на цілі, зазначені в пункті 1.3 цього договору, а позичальник зобовязується прийняти кредит, використати його за призначенням та повернути кредит банку, а також сплатити банку проценти за користування кредитом та виконати всі умови цього договору; згідно п. 1.3 договору кредит надається на придбання наступного обєкту нерухомості - квартира, розташована за адресою АДРЕСА_6. Також, 14.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством Дочірній банк Сбербанку Росії та ОСОБА_2 укладений Іпотечний договір № 24486-ФО/2013/102, відповідно до умов якого предметом іпотеки є однокімнатна квартира № 31, загальною площею 31,6 кв. м., житловою площею 16 кв. м., що знаходиться за адресою Київська область, м. Буча, вул. Нове Шосе, будинок 3, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 14 травня 2013 року ОСОБА_3, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

ОСОБА_10 довідки ПАТ ДП Сбербанк Росії від 16.06.2016 року № 69/7/50-11 станом на 16.06.2016 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором № 24486-ФО/2013/102 від 14.05.2013 року перед ПАТ Сбербанк у сумі 57 524,93 гривень.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 10 квітня 2013 року, укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_11, ОСОБА_12, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за № 880, продавці передали, а покупці прийняли у власність в рівних частках квартиру АДРЕСА_7, квартира, що відчужується, належить продавцям по 1/2 кожному на підставі Договору дарування, посвідченого ОСОБА_14, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 30.12.2004 року за реєстровим № 8991, зареєстрованого КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна 20.12.2005 року та зареєстрованого в державному реєстрі прав на нерухоме майно 10.04.2013 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 0. ОСОБА_10 п. 13 даного договору за домовленістю сторін продаж квартири здійснено за 480 000,0 гривень, що на день підписання договору є еквівалентом 60 000,0 доларів США, які продавці одержали від покупців після підписання цього договору.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями учасників процесу, матеріалами справи.

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2010 року, який розірваний у встановленому законом порядку відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2016 року у справі № 285/2941/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу; від даного шлюбу сторони дітей не мають. Також встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони придбали квартиру № 31, що знаходиться в м. Буча, вул. Нове Шосе, 3, разом сплачували кредит згідно Договору кредиту № 24486-ФО/2013/102 від 14 травня 2013 року.

Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що квартира № 31, що знаходиться в м. Буча, вул. Нове Шосе, 3 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, частки їх в праві спільної сумісної власності є рівними, а тому слід поділити спірну квартиру між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та виділити кожному по 1/2 частині, визнавши за ними право власності на належні їм частки. При цьому суд вважає, що доводи представника відповідача ОСОБА_5 про те, що відповідачка придбала спірну квартиру за кошти, які були отримані нею від продажу належної їй частини квартири АДРЕСА_7, є необґрунтованими, оскільки доказів того, що спірна квартира у м. Буча придбана відповідачкою саме за ці грошові кошти суду не надано. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування цих обставин суду надано не було.

На підставі ст. ст. 60-61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_8 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Поділити спільне майно подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Виділити ОСОБА_1 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину квартири АДРЕСА_8.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_8.

Виділити ОСОБА_2 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину квартири АДРЕСА_8.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_8.

Копію рішення направити третій особі для відома.

Повне рішення буде виготовлене протягом пяти днів з дня закінчення розгляду справи 25.12.2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_15