1Справа № 335/7311/16-ц 2-з/335/64/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

5 липня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання недійсним заповіту, довіреності, договору дарування.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2016 р. позовна заява була залишена без руху із наданням позивачеві строку на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 липня 2016 р. провадження у зазначеній справі було відкрито.

До позовної заяви позивач в порядку усунення недоліків надав заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 та житловий будинок № 38 по вулиці Квітуча в м. Запоріжжі шляхом заборони їх відчуження.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що предметом позову є визнання недійними правочинів щодо вищевказаного нерухомого майна. Відповідач не є громадянином України, в межах України буває час від часу, не має потреби в житлі, а тому існує реальна вірогідність відчуження вищезазначеного майна, що зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Вважає, що накладення арешту шляхом заборони відчуження майна є мінімальним обмеженням прав відповідача як його власника та розумним, спів мірним і достатнім заходом забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши надані матеріали, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 94 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи та заяви про забезпечення позову, між сторонами виник спір з приводу визнання недійними довіреності від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_1 на дарування частини квартири АДРЕСА_2, земельної ділянки та житлового будинку № 38 по вулиці Квітуча, 38, довіреності від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_1 на дарування цінних паперів, договору дарування вищезазначеної квартири, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, договорів дарування земельної ділянки та вищезазначеного жилого будинку, укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, договору дарування цінних паперів, заповіту від імені ОСОБА_4 від 8 липня 2015 р.

На підтвердження своїх вимог позивач надав, серед інших, копії виписок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що дійсно відповідач ОСОБА_2, громадянин ОСОБА_5 Федерації, станом на 14.12.2015 значиться власником вищезазначеного майна на підставі вказаних позивачем правочинів, а також копії оспорюваних правочинів, копії медичної документації на підтвердження стану здоровя ОСОБА_4

Відтак, на даний час інформація про власника вищезазначеного майна не є актуальною, оскільки з дати формування витягів з Державного реєстру пройшов тривалий час, за який власник майна міг змінитися.

Крім того, суд також звертає увагу, що частина позовних вимог стосується визнання недійсними правочинів, які були вчинені безпосередньо позивачем, а не його покійною матірю, і у цій частині позивач не надає жодних доказів, які б підтверджували його вимоги.

Таким чином, за обставин, наведених позивачем, суд позбавлений на даний час визначитися із тим, чи зможе вжиття заходів забезпечення позову порушити права та інтереси інших осіб.

Також суд бере до уваги, що позивачем обрано вид забезпечення позову у вигляді арешту на перелічене вище нерухоме майно шляхом заборони його відчуження. В цей же час арешт і заборона відчуження майна є різними видами забезпечення позову.

Таким чином, суд на даний час не вбачає обґрунтованих підстав для забезпечення позову ОСОБА_1

В цей же час, ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про витребування необхідних доказів, зокрема, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інших доказів в обґрунтування його позову, уточнити свої позовні вимоги, після чого звернутись знов д суду з обгрунтованою заявою про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя в 5-денний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не перешкоджає розгляду справи.

Суддя А.В. Шалагінова