Кодимський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________ Справа №503/541/15-ц
Провадження №4-с/503/5/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» на постанову державного виконавця Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про повернення виконавчого документу,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» (далі ТОВ «ОТП Факторинг») звернулось до Кодимського районного суду Одеської області зі скаргою, в якій просило визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 02 листопада 2016 року про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання.

В заяві представник ТОВ «ОТП Факторинг» ОСОБА_1 вказала, що 30 вересня 2016 року товариством на адресу Кодимського районного відділу ДВС були направлені заяви про примусове виконання рішення Кодимського районного суду Одеської області про стягнення з боржника ОСОБА_2 кредитної заборгованості та судових витрат, які 01 листопада 2016 року були отримані цим відділом ДВС, що підтверджується списком рекомендованих поштових повідомлень відправлених ТОВ «ОТП Факторинг» від 30 вересня 2016 року.

02 листопада 2016 року державним виконавцем Борщ Л.А. винесено дві постанови про повернення виконавчих документів про стягнення з боржника кредитної заборгованості та судових витрат без прийняття до виконання, у звязку з тим, що стягувачем не надано доказів сплати авансового внеску, що передбачено ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону станом на 05 жовтня 2016 року.

Представник стягувача вважає вказані постанови незаконними, оскільки на дату відправлення виконавчих листів до відділу ДВС, зокрема станом на 30 вересня 2016 року, чинна редакція Закону України «Про виконавче провадження» не містила вимог про сплату авансового внеску при подачі виконавчого документа до виконання.

У звязку з цим, вважаючи, що застосуванню підлягають норми цього закону в редакції, чинній на момент здачі кореспонденції на пошту, представник стягувача просив подану скаргу задовольнити та оскаржувані постанови державного виконавця скасувати.

Представник Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Будь-яких заперечень щодо скарги не надав.

Дослідивши надані сторонами письмові докази та матеріали цивільної справи №503/541/15-ц, суд визнає скаргу ТОВ «ОТП Факторинг» обґрунтованою та вважає необхідним її задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2015 року з боржника ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» стягнуто заборгованість за кредитним договором №4 від 24 липня 2013 року в сумі 32476 грн. 99 коп., а також 325 грн. судового збору.

Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

У звязку з цим, 02 грудня 2015 року Кодимським районним судом видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» присуджених цим рішенням коштів 32476 грн. 99 коп. кредитної заборгованості та 325 грн. судових витрат.

30 вересня 2016 року представником ТОВ «ОТП Факторинг» вказані виконавчі листи разом з заявами про їх примусове виконання були направлені до Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління в Одеській області, яким були отримані 01 листопада 2016 року, що підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями.

02 листопада 2016 року державним виконавцем Борщ Л.А. винесено постанови №52791258 та №52791141 про повернення предявлених стягувачем виконавчих документів без прийняття до виконання у звязку з тим, що ним (стягувачем) всупереч вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону, що набрав чинності 05 жовтня 2016 року, не надано доказів сплати авансового внеску.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.24 цього закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного закону виконавець за заявою стягувача про примусове виконання рішення розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.26 цього закону до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Водночас, Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року, у відповідності з п.1 його Прикінцевих та перехідних положень набрав законної сили з дня набуття чинності Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», тобто з 05 жовтня 2016 року.

Норми закону в редакції до 05 жовтня 2016 року не містили вимоги надання стягувачем разом з виконавчими документами та заявами про їх примусове виконання доказів сплати авансового внеску.

За змістом ч.6 ст.70 ЦПК України, яку суд застосовує за аналогією, днем вчинення відповідної дії вважається день здачі документа на пошту, який визначається за поштовим штемпелем, а не днем надходження цього документа до відповідної установи.

Відповідно до п.2 рішення Конституційного суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У звязку з цим, суд вважає, що державний виконавець при прийнятті предявлених ТОВ «ОТП Факторинг» виконавчих документів та заяв про їх примусове виконання (а днем їх предявлення є день здачі на пошту, тобто 30 вересня 2016 року) повинен був керуватись нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року, але був чинним та момент виникнення події - предявлення стягувачем виконавчих документів та заяв про їх примусове виконання і який не передбачав обовязку стягувача долучати докази сплати ним авансового внеску.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, про що постановляє ухвалу.

Водночас, суд вважає зайвими вимоги скаржника про зобовязання державного виконавця прийняти виконавчі документи до виконання, оскільки визнання судом незаконними та скасування постанов державного виконавця від 02 листопада 2016 року №52791258 та 52791141 зобовязує державного виконавця прийняті ці виконавчі документи та відкрити відповідно до них виконавче провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218, 383-387 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» на постанови державного виконавця Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 02 листопада 2016 року про повернення виконавчого документа задовольнити частково.

Постанови державного виконавця Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 02 листопада 2016 року №52791258 та №52791141 про повернення товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» виконавчих документів №503/541/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» заборгованості за кредитним договором №4 від 24 липня 2013 року та судових витрат - скасувати.

В задоволенні решти скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Сопільняк О.М.