САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/6211/16-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2016 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.
при секретарі Бакум І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:
01.11.2016 року заявники звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області. Свої вимоги заявники обґрунтували тим, що протягом 2015-2016 рр., громадяни України, сім`я: подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і їх діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зіткнулися з порушенням своїх прав, нехтуванням законності та неповажного ставлення з боку посадових осіб Самарського районного відділу у м. Дніпро Державної міграційної служби України з приводу невизнання їх громадянства, приниження їх за ознаками національної приналежності. При цьому жодного офіційного листа, відповіді чи письмового пояснення, яке б могли оскаржити, їм не надавалося. Єдиним письмовим підтвердженням невизнання їх громадянства України є лист Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 19.07.2016 року за № 1201/10297, направлений 26.07.2016 року поштою на адресу їх сина ОСОБА_5 . Цей лист є фактично відмовою їх сину в оформленні паспорту громадянина України для виїзду за кордон. У листі зазначається про те, що не має документального підтвердження проживання їх сім`ї на території України станом на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року), при тому, що вони отримували паспорта громадян України в Україні, за місцем реєстрації в Запорізькій області, а їх діти у м. Дніпропетровську. Більш того, під час видачі паспорту для виїзду за кордон їх старшому сину ОСОБА_3 у березні 2016 року ними було надано заінтересованій особі, на вимогу її працівників, письмові пояснення про факт приїзду, мешкання та роботи в Україні. В Україні вони мешкають разом зі своїми дітьми ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з середини літа 1991 р. (з липня 1991 р.), бо переїхали з Абхазії (м. Сухумі) через початок військових дій та нестабільне економічне становище країни, яка неминуче втягувалася у військовий конфлікт. Припиняли роботу адміністрації роботодавців, мешканці Абхазії виїжджали до інших країн (республік), втративши роботу та засоби існування. Переїхали вони до України до Запорізької області в смт. Кам`янка-Дніпровська, де ОСОБА_3 одразу був взятий на військовий облік в Україні та влаштувався на роботу. ОСОБА_2 займалася доглядом та вихованням дітей, паралельно працюючи при появі найменшої можливості. Робили вони все, що могли, не відмовлялися від будь-якої роботи, бо проживали в орендованому будинку і повинні були окрім утримання родини витрачати кошти й на оренду житла. За чергою у смт. Кам`янка-Дніпровська в 1996 та 1998 році, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були змінені паспорти громадян СРСР на паспорти громадян України, які і зараз в них є. Паспорти громадян СРСР у них було вилучено в момент отримання паспортів громадян України. На початку 1998 року їх сім`я переїхала мешкати до м. Дніпропетровська, де ним було виділено кімнату у гуртожитку в Індустріальному районі, а у квітні 1998 року вони змогли придбати невеличкий будинок на території АДРЕСА_1 , який потребував капітального ремонту, переїхали до нього і почали ремонт. Зараз вони з дітьми досі мешкають в цьому будинку, досі тяжко працюючи разом із дітьми, сумлінно сплачують податки та не порушують вимог чинного законодавства України. ОСОБА_1 також одразу було взято на військовий облік до Самарського військового комісаріату м. Дніпропетровська. Вони мешкають на території України вже більше 25 років, останні 18 років на території м. Дніпропетровська (м. Дніпра), перебувають на обліку у Самарському районному відділі м. Дніпра Державної міграційної служби України, беруть участь у голосуванні, працюють, сплачують податки, комунальні послуги. Через безпідставне невизнання факту їх громадянства з боку заінтересованої особи вони навіть втратили свій час і кошти, які могли витратити на блага для родини та дітей, відвідали 06.06.2016 р. смт. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, знайшли ще існуючих свідків їх життя, роботи з самого початку перебування на території України та отримали від них пояснення, які оформили нотаріально у формі заяв, що ці люди підтверджують факт їх проживання всією сім`єю в Україні з середини літа 1991 року. Заявники просили суд встановити факт їх постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України станом на 24 серпня 1991 року та факт проживання в Україні на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1991 року.
Представник заявників в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи - Самарського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог, посилаючись на те, що немає документального підтвердження факту постійного проживання заявників на території України.
Приймаючи до уваги пояснення представника заявників, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
В силу ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, зазначені в частині 1 цієї статті, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Зокрема п.1 ч.1 ст.3 Закону, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення України (24.08.1991р.) постійно проживали на території України і не були громадянами інших держав.
Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство» від 18.01.2001 року, безперервне проживання на законних підставах на території України протягом п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.
Згідно з п. 45 Указу № 215/2001 для прийняття громадянства України особа подає до комісії при Президентові з питань громадянства та управлінь МВС такі документи: г) один із таких документів: документ, що підтверджує безперервне проживання особи на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років, - для особи, яка в`їхала в Україну іноземцем; д) один із таких документів: копію документа, що підтверджує отримання дозволу на імміграцію в Україну; копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку на території України або для іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності законом «Про імміграцію» ( 07.06.2001), копію посвідки на постійне проживання.
Відповідно до п.4 прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні.
Так, в судовому засіданні було встановлено, що 11.10.1996 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина України, виданий Кам`янсько-Дніпровським РВ УМВС України в Запорізькій області, оскільки проживав та був зареєстрований в смт. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області (а.с.9-10).
13.02.1998 року ОСОБА_2 отримала паспорт громадянина України, виданий Кам`янсько-Дніпровським РВ УМВС України в Запорізькій області, оскільки проживала та була зареєстрований в смт. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області (а.с.11-12).
31.03.2006 року ОСОБА_3 отримав паспорт громадянина України, виданий Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, оскільки проживав та був зареєстрований у Самарському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (а.с.15).
29.08.2008 року ОСОБА_4 отримав паспорт громадянина України, виданий Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, оскільки проживав та був зареєстрований у Самарському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (а.с.17).
Листом Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області № 1201/10297 від 19.07.2016 року, заявника ОСОБА_4 було повідомлено, що оскільки не має документального підтвердження постійного місця проживання його та його батьків на території України з 1991 року по теперішній час, підтвердити належність громадянства України не є можливим (а.с.6).
Так, фактом, що підтверджує постійне проживання заявника ОСОБА_1 на момент проголошення незалежності України та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є відомості щодо постійної роботи на території України та взяття на військовий облік в Україні з 16.09.1991 року, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 від 22.10.1982 року (а.с.18-20).
Згідно свідоцтва про право власності ОСОБА_1 належить домоволодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 , зареєстроване за № 2262-563 від 24.07.2000 року (а.с.21).
Крім того, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджується факт постійного проживання заявників на території України з середини літа 1991 року (а.с.22-24).
Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1991 року і до моменту звернення до суду з цією заявою, заявники постійно проживали та проживають на території України.
Встановлення даного факту не суперечить діючому законодавству і тягне для заявників юридичні наслідки, які мають для них значення.
Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 256, 259 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року постійно проживали на території України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.П.Румянцев