Справа № 149/3646/15-ц Провадження № 22-ц/772/2774/2016Головуючий в суді першої інстанції Тарнавський М. В.
Категорія 23Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Панасюка О.С., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Хмільницьке» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Хмільницьке» до фермерського господарства «Поділля Н», ОСОБА_2, третя особа: Реєстраційна служба Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зустрічним позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Хмільницьке», треті особи: фермерське господарство «Поділля Н», Реєстраційна служба Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області, про визнання недійсним договору оренди землі,

встановила:

У грудні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Хмільницьке» (далі - ТОВ «Хмільницьке) звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 листопада 2005 року між відповідачем ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «ім. Б. Хмельницького» (далі - ТОВ «ім. Б. Хмельницького»), правонаступником якого є ТОВ «Хмільницьке», було укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 4,8058 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, яка знаходиться на території Кустовецької сільської ради Хмільницького району, терміном на 10 років.

Цей договір було зареєстровано у Хмільницькому районному відділі Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 березня 2007 року за № 40.

Оскільки ТОВ «Хмільницьке» належним чином виконувало свої договірні зобов'язання, а орендодавець в установлений законом строк не відмовився від поновлення договору, позивач вважає, що має переважне право на поновлення строку оренди земельної ділянки, й скористався ним, звернувшись за декілька місяців до закінчення строку дії договору до ОСОБА_2 із пропозицією поновлення договору шляхом укладання нового договору, на що остання погодилася та підписала 01 квітня 2015 року новий договір оренди строком дії на 5 років, в якому було суттєво збільшено розмір орендної плати - з 1,5% до 5%.

Однак, у грудні 2015 року, товариству стало відомо, що 01 серпня 2015 року ОСОБА_2 уклала договір оренди земельної ділянки з фермерським господарством «Поділля Н» (далі - ФГ «Поділля Н»).

З урахуванням заяви про залишення без розгляду і уточнення позовних вимог, ТОВ «Хмільницьке» просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 05 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Поділля Н», кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

26 січня 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 лютого 2015 року між нею та ФГ «Поділля Н» укладено договір оренди землі з орендною платою 6%, а 05 листопада 2015 року між цими ж сторонами укладено договір оренди землі з орендною платою 7% від нормативної грошової оцінки землі, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав.

При цьому ОСОБА_2 зазначила, що наміру продовжувати орендні відносини з ТОВ «Хмільницьке» вона не мала, оскільки орендна плата є занадто низькою. Договір оренди № 93 від 01 квітня 2015 року вона не підписувала, а лише ставила свій підпис при отриманні орендної плати за попереднім договором, який в подальшому шляхом наслідування виконаний іншою особою.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила визнати недійсним договір оренди землі № 93 від 01 квітня 2015 року, укладений між нею та ТОВ «Хмільницьке».

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Хмільницьке» та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 19 вересня 2016 року залишено без розгляду позовні вимоги ТОВ «Хмільницьке» в частині скасування зареєстрованого за ФГ «Поділля Н» іншого речового права (права оренди).

В апеляційній скарзі заявник просить ухвалене у справі судове рішення в частині відмови в задоволенні позову товариства скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Представник ТОВ «Хмільницьке» Онищук В. О. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, представник третьої особи, які повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Представник відповідача ФГ «Поділля Н» Приленський І.Г. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що доводи позивача про порушення переважного права на поновлення договору оренди землі не підтвердилися, а відтак відсутні підстави для визнання договору недійсним.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом установлено, що 14 листопада 2005 року між відповідачем ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «ім. Б.Хмельницького» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 4,8058 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, яка знаходиться на території Кустовецької сільської ради Хмільницького району, терміном на 10 років.

Цей договір було зареєстровано у Хмільницькому районному відділі Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 березня 2007 року за № 40.

Умовами договору оренди передбачено, що орендна плата встановлюється в грошовій формі в розмірі 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки або в натуральній формі с/г продукцією.

Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

На виконання вказаного договору його сторонами було складено акт приймання-передачі земельної ділянки що орендується від 15 березня 2007 року.

ТОВ «Хмільницьке» є правонаступником ТОВ «ім. Б.Хмельницького», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та протоколом № 2 загальних зборів учасників ТОВ «ім. Б.Хмельницького» від 25 грудня 2008 року.

З копії договору оренди № 93 від 01 квітня 2015 року, підписаного цими ж сторонами, слідує, що орендодавець надала, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,8058, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, строком на 5 років.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 8 006,67 гривень на рік або у натуральній формі (а.с.11-12).

20 лютого 2015 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ФГ «Поділля Н» (орендар) укладено договір оренди землі. За умовами договору, орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,8058 га, яка розташована на території Кустовецької сільської ради Хмільницького району, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Договір укладено на 7 років.

Орендна плата вноситься орендарем один раз на рік у натуральній або грошовій формі за вибором орендодавця у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки. У разі внесення орендної плати у натуральній формі її розмір становить 3500 кг зернових та 100 кг цукру.

Відповідно до пункту 43, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, однак державна реєстрація вказаного договору не здійснювалася (а.с.44-46).

05 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ФГ «Поділля Н» був укладений договір оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах з різницею у розмірі орендної плати, яка відповідно до умов цього договору становила 7% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки. У разі внесення орендної плати у натуральній формі її розмір становить 3500 кг зернових та 100 кг цукру

Про своє небажання продовжувати договірні відносини із ТОВ «Хмільницьке» щодо оренди належної їй земельної ділянки ОСОБА_2 повідомила товариство, що підтверджується листом - повідомленням від 15 листопада 2015 року, який був направлений останньому 14 грудня 2015 року (а.с.64-65).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 50575388 від 23 грудня 2015 року, за ФГ «Поділля Н» зареєстроване речове право, яке виникло із договору оренди землі № б/н від 05 листопада 2015 року між ФГ «Поділля Н» та ОСОБА_2

Отже між сторонами склалися правовідносини, що врегульовані Законом України «Про оренду землі», а також щодо наявності передбачених законом підстав для визнання правочину недійсним.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як на підставу для визнання недійсним оспорюваного договору від 05 листопада 2015, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Поділля Н», ТОВ «Хмільницьке» посилалося на порушення зазначеним договором його переважного права як попереднього орендаря на оренду земельної ділянки, що належить ОСОБА_2

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строк договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орандар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору оренди землі на новий строк; до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 статті 33 цього Закону передбачена інша підстава поновлення договору оренди землі, а саме: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; немає письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди:

- із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 25 лютого 2015 року в справах №6-219цс14, 6-10цс15; від 18 березня 2015 року в справах №6-3цс15, 6-4цс15.

Обставини належного виконання обов'язків ТОВ «Хмільницьке» як орендаря за договором від 14 листопада 2005 року сторонами не заперечувались.

Разом з тим, установивши у справі, яка переглядається, факт невиконання ТОВ «Хмільницьке» процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк (ні лист-повідомлення про намір поновити договір оренди, ні додаткова угода на адресу ОСОБА_2 не надсилалися); надіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови в поновленні договору на новий строк; укладення орендодавцем договору оренди з іншим орендарем на кращих для орендаря умовах - із встановленням більшого розміру орендної плати, ніж було запропоновано ТОВ «Хмільницьке», суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що укладення ОСОБА_2 договору оренди з ФГ «Поділля Н» не порушує переважного права ТОВ «Хмільницьке» на поновлення договору оренди на новий строк і відсутність підстав для визнання договору оренди землі недійсним.

Посилаючись на порушення переважного права поновлення договору оренди земельної ділянки, позивач як на спосіб його реалізації вказує на укладення 01 квітня 2015 року з орендарем нового договору оренди земельної ділянки на новий строк (а не додаткової угоди до існуючого договору), що не відповідає вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Цей договір не був зареєстрованим в установленому законом порядку через відмову орендодавця від поновлення договору з ТОВ «Хмільницьке» і укладенням договору оренди земельної ділянки на більш вигідних для себе умовах з іншим орендарем.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Хмільницьке» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05 листопада 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Поділля Н».

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Хмільницьке» про визнання договору оренди землі недійсним апеляційним судом не переглядалось, оскільки не було предметом оскарження.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Хмільницьке» відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С. К. Медвецький

Судді: /підпис/ О. С. Панасюк

/підпис/ В. В. Оніщук

З оригіналом вірно: