Категорія 24Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачі проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1/74А м. Вінниці, отримують послуги з централізованого теплопостачання. Відповідачі порушують п. 18 Правил надання послуг населенню з централізованого опалення та гарячого водопостачання та Закон України «Про житлово-комунальні послуги», в результаті чого за період з березня 2013 року по квітень 2016 року включно утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за період з березня 2013 року по січень 2014 року в розмірі 1292,16 грн., з яких 1138,35 грн. - заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 121,27 грн. - 3% річних, 32,54 грн. інфляційні; та стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за період з лютого 2014 року по травень 2016 року в розмірі 7615,21 грн., з яких 3978,97 грн. - заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 342,14 грн. - 3% річних, 3294,10 грн. інфляційні.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» за період з березня 2013 року по січень 2014 року заборгованість в розмірі 1292,16 грн., з яких 1138,35 грн. - заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 121,27 грн. - 3% річних, 32,54 грн. - інфляційні.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» за період з лютого 2014 року по травень 2016 року заборгованість в розмірі 7615,21 грн., з яких 3978,97 грн. - заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 342,14 грн. - 3% річних, 3294,10 грн. інфляційні. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, вірно виходив з того, що відповідачі належним чином не виконують своїх зобовязань по оплаті наданих позивачем послуг з централізованого теплопостачання, чим порушуються їх права.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 проживають та зареєстровані в квартирі № 74А по вул. Пирогова, 119 м. Вінниці (а.с.4) та отримують послуги з централізованого теплопостачання, що надаються позивачем.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 належним чином не виконують свої зобовязання по оплаті наданих позивачем послуг з централізованого теплопостачання, у звязку з чим за період з березня 2013 року по квітень 2016 року включно утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, а саме: 5117,32 грн. сума боргу; 3326,64 грн. інфляційні, 463,41 грн. - 3% річних (а.с.5-8).

Однак, колегія суддів не бере до уваги розрахунки сум заборгованості на арк.. 59,60, так як вони є недостовірними та неповними, оскільки з них не вбачається чи здійснювалась відповідачами оплата за послуги з централізованого опалення, так як в матеріалах справи наявні копії квитанцій (а.с.85-96) з яких видна оплата, що і відображена в оборотній відомості (а.с.5-6), яку слід врахувати при розгляді справи.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву кореспондує визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Відповідно до ст. 20 ч. 3 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідносини, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у пункті 23 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та пункті 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати від боржника сплати грошей за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другоїстатті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15 та від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковими для застосування судами України.

Відповідно до ст. 64 ч. 1 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 за період з березня 2013 року по січень 2014 року складає 1292,16 грн., з яких 1138,35 грн. - заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 121,27 грн. - 3% річних, 32,54 грн. інфляційні; заборгованість ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за період з лютого 2014 року по травень 2016 року складає 7615,21 грн., з яких 3978,97 грн. - заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 342,14 грн. - 3% річних, 3294,10 грн. інфляційні.

Згідно із п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Таким чином, в зв'язку з тим, що зобов'язання споживача з оплати житлово-комунальних послуг мають періодичний характер, то позовна давність за вимогами кредитора про повернення несплачених коштів повинна обчислюватись з моменту настання строку внесення чергового платежу.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Доводи апеляційної скарги, щодо застосування строків позовної давності є безпідставні, оскільки як вбачається з оборотної відомості (а.с.5-6) та з копій квитанцій (а.с.85-96), відповідачами здійснювалась оплата, разом з тим це свідчить про визнання відповідачами свого боргу і відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України є підставою для переривання строку позовної давності. У такому випадку строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, беручи до уваги той факт, що перебіг строку позовної давності переривався, колегія суддів приходить до висновку, що на момент звернення до суду з позовом строк позовної давності позивачем пропущено не було, так як він переривався.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідачам надавалися послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які ними не оплачувалися у встановленому порядку, в зв'язку із чим утворилася заборгованість. Крім того, суд першої інстанції, врахувавши те, що відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність за даними зобов'язаннями переривалася в зв'язку із частковою сплатою коштів, дійшовши вірного висновку, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права в межах строку загальної позовної давності, встановленої законом.

Тому, правомірно стягнуто заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 3% річних та суми втрат від інфляції, відповідно до розрахунків, наданих КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Зокрема, правильний висновок суду першої інстанції, що за обставин проживання відповідачів у квартирі та користування ними житлово-комунальними послугами, вони несуть солідарну відповідальність за оплату комунальних послуг.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_6

Судді: підписи ОСОБА_7

ОСОБА_8

Згідно з оригіналом: ОСОБА_6