Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 316/147/16 головуючий у 1 інстанції Вільямовська Н.О.
провадження № 22-ц/778/3153/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Панкеєва О.В.,

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що на зустрічі з журналістами начальник Кам'янсько-Дніпровського відділу поліції ОСОБА_3 озвучив інформацію, яка порушує його особисті немайнові права, а саме право на честь, гідність та ділову репутацію, дискредитує його як депутата місцевої ради внаслідок оголошення про незаконну забудову в парковій зоні по вул. Придніпровській у місті Енергодарі, ухилення від перевірок даного будівництва інспекцією архітектурно-будівельного контролю.

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача інформацію, надану ІНФОРМАЦІЯ_1 засобам масової інформації, в частині що стосується ОСОБА_2, зобов'язати ОСОБА_3 спростувати надану інформацію що стосується позивача, у такий же спосіб, у який вона була поширена, надати публічні вибачення на сесії Енергодарської міської ради сьомого скликання, зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду спричинену внаслідок розповсюдження згаданих відомостей в розмірі 5 000 грн., стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 травня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції, що, у статті в газеті «Ми Наше ВРЕМЯ» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2, автор публікації ОСОБА_5 «ІНФОРМАЦІЯ_3», посилаючись на відповіді начальника Кам'янсько-Дніпровського відділу поліції ОСОБА_3 під час зустрічі на питання журналістів, вказав: «Тим, у кого є питання щодо законності дій поліції в той момент, ОСОБА_3 пропонує поцікавитися краще законністю будівництва, яке веде даний депутат в парковій зоні. Адже правоохоронці не можуть самі ініціювати перевірку цього факту - це має зробити міська влада» (а.с. 7).

За висновком суду першої інстанції позивач вирвав вислови відповідача із контексту, в якому вони були викладені, допустив викривлення висловленої відповідачем думки, чим спотворив їх зміст. Наведені у наданій позивачем копії статті в газеті «Ми Наше ВРЕМЯ» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 вислови щодо позивача мають характер не твердження, а викладеній у формі відповіді на питання пропозиції перевірити законність будівництва у парковій зоні.

Суд дійшов до висновку проте, що спірні вислови щодо паркової зони, виходячи з відсутності нормативного викладення терміну «паркова зона», наявності великої кількості реклами в інтернетвиданнях про оренду та продаж об'єктів нерухомості у паркових зонах, є оціночним судженням, що свідчить про відсутність складу юридичного правопорушення в діях відповідач і що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Яким би негативним забарвленням по відношенню до позивача не виглядав зазначений ним вислів відповідача, однак, із загального контексту виступу відповідача на зустрічі з журналістами слідує, що у спірному вислові має місце лише відповідь на питання журналістів у вигляді пропозиції перевірки підстав будівництва, відповідачем не вживалося слово «незаконне». Навіть приймаючи характер вислову у вигляді критики дій позивача, виходячи з семантичного розуміння окремого вислову «…Тим, у кого є питання щодо законності дій поліції в той момент, ОСОБА_3 пропонує поцікавитися краще законністю будівництва, яке веде даний депутат в парковій зоні. Адже правоохоронці не можуть самі ініціювати перевірку цього факту - це має зробити міська влада…» неможливо об'єктивно усвідомити без зв'язку у загальному контексті всього виступу відповідача на зустрічі з журналістами.

Так, у першій частині свого виступу на зустрічі з журналістами відповідач дав загальну оцінку перевірки комунального підприємства «ПКВ» з боку правоохоронців, перевірок під час виборчої кампанії, події за участю позивача, коли він 24 грудня 2015 року з'явився зі зброєю на сесію міської ради, проведенню якої ніхто не перешкоджав. Відповідач, як начальник Кам'янсько-Дніпровського відділу поліції, який очолює державну правоохоронну структуру, що покликана забезпечувати громадський порядок у державі, повідомив громадськість та засоби масової інформації про фактичні події та їх негативні наслідки, про те, що з цих питань проводиться перевірка та досудове слідство. Тобто, саме цю інформацію начальника Кам'янсько-Дніпровського відділу поліції належить кваліфікувати як фактичні твердження, яка може бути перевірена і якій можна дати оцінку відносно її достовірності. Між тим, ці твердження ніяким чином не торкаються особи позивача, чи як пересічного громадянина, чи як депутата міської ради.

Отже, із аналізу всього змісту виступу начальника Кам'янсько-Дніпровського відділу поліції на вищезазначеній зустрічі з журналістами, слідує, що цей виступ покликаний був повідомити ЗМІ про відомі події, що сталися у місті Енергодарі, і ніяким чином із цього виступу не слідувало звинувачення у конкретних злочинних або інших протиправних діях будь-кого, в тому числі і позивача. Між тим, оскільки саме позивач був прямим учасником подій під час сесії міської ради 24 грудня 2015 року, за фактом появи позивача зі зброєю на сесію проводилася перевірка, і це цікавило, виходячи з питань, журналістів та громадськість, відповідач у своєму емоційному виступі торкнувся саме його особи і лише в плані критики.

При цьому, в якому б непривабливому світлі у цьому виступі на зустрічі з журналістами не був представлений позивач - «…Тим, у кого є питання щодо законності дій поліції в той момент, ОСОБА_3 пропонує поцікавитися краще законністю будівництва, яке веде даний депутат в парковій зоні. Адже правоохоронці не можуть самі ініціювати перевірку цього факту - це має зробити міська влада…», цю частину виступу відповідача не можна розглядати, як окремо взятий вислів, а треба сприймати з розумінням змісту та семантики всього загального тексту. Тому, виступ відповідача в частині, що торкається особи позивача слід розцінювати лише як критику його дій, тобто, спірний вислів є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями є висловлювання які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

З урахуванням вище зазначеного, в діях відповідача суд дійшов до вірного висновку про відсутність юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, поняття якого викладено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Суд врахував, що спірні вислови стосуються тимчасової ситуації у місті Енергодарі, що неоднозначно сприймається її мешканцями. Вище зазначені емоційні вислови можуть з негативного боку характеризувати будь-яку особу у свідомості значної кількості населення, яке є потенційним споживачем інформації, що поширюється засобами масової інформації.

За роз'ясненнями п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» , відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при застосуванні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до ст.47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За положеннями ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості.

За роз'ясненнями п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що міститься у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 вказаної Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функцій. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Позивач є депутатом Енергодарської міської ради, тобто є публічною особою, а межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати, а факти, викладені у ЗМІ стосовно дій позивача є оціночними судженнями про поведінку останнього і виражають його суб'єктивну думку, оскільки кожен має право на свободу вираження поглядів.

Інтерв'ю начальника Кам'янсько-Дніпровського відділу поліції на зустрічі з журналістами, міг викликати у позивача емоційне обурення. Між тим, обираючи собі напрям діяльності як політика місцевого рівня, він повинен був усвідомлювати те, що стане об'єктом прискіпливої уваги з боку своїх політичних опонентів, громадськості та преси, як це і повинно бути в демократичному суспільстві.

Виходячи з матеріалів справи, колегія судів погоджується із висновком суду проте, що відповідачем під час зустрічі з журналістами, не порушений баланс, закріплений у ст.34 Конституції України, між його конституційним правом на свободу вираження поглядів та правом на повагу до ділової репутації позивача та доводи апеляційної скарги не спростовують такого висновку суду першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції правильно врахував той факт, що позивач є публічною, відомою в місті Енергодарі особою, виходячи з його статусу депутата Енергодарської міської ради, а відповідач, будучи начальником Кам'янсько-Дніпровського відділу поліції, також обіймає публічну посаду, тому, в розумінні п.2 ст.10 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, майже не надається можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, оскільки йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Так, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об'єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (указаний висновок відображений в рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Інкал проти Туреччини» від 09.06.1998 року, та справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року).

Питання виділення землі та будівництва у м. становить великий суспільний інтерес серед громадян. Діяльність позивача пов'язана саме з цими питаннями. Інформація, яка викладена у спірній статті має загальний суспільний інтерес, оскільки стосується питань будівництва поряд з міським парком, і в ній висвітлені думка та судження.

Притягнення до цивільної відповідності відповідача за вираз суджень, думок стосовно суспільно значної теми у вигляді оприлюднення переконань мешканців міста, критики та оцінки діяльності відповідача, порушує баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до ділової репутації відповідача.

Задоволення позову в спосіб обраний позивачем, як проте вимагає в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, суперечить принципам ст.10 Конвенції, оскільки позивач не довів необхідність застосування обмежень передбачених ч.2 ст.10 Конвенції до відкритого суспільного обговорення суспільно важливої теми законності будівництва і необхідності втручання держави в особі судових органів до висвітлення думок, переконань, суджень з цієї теми з метою захисту ділової репутації позивача.

Колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції проте, що позивачем не доведено, що захист його ділової репутації, в обраний ним спосіб, повинен мати перевагу над обговоренням суспільно важливої теми будівництва при обмеженості вільних земельних ділянок у місті і такий захист не буде стримувати відкритої суспільної дискусії з цього питання.

Вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі та гідності, а тому також не підлягають задоволенню.

За таких обставин, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про те, що інформація, викладена у зверненнях відповідачів до компетентних органів не є такою, що принижує честь,гідність та ділову репутацію позивача, оскільки не є фактичними твердженнями, а є оціночними судженнями.

З урахуванням положень ст. 30 Закону України "Про інформацію", ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, судової практики Європейського Суду з прав людини, судом першої інстанції правомірно визнано що інформація, викладена на зустрічі з журналістами начальником Кам'янсько-Дніпровського відділу поліції ОСОБА_3 є оціночними судженнями.

Докази та обставини на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_2 були предметом дослідження судом першої інстанцій. При їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: