Справа № 308/899/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Бота О.І.

за участі

позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 15.09.2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у виконкомі Великораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області, за актовим записом - №22. У шлюбі у них народилися діти: донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час проживають з ним.

Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя та сімейні обовязки, постійні сварки , що виникають на грунті звинувачень з боку дружини з приводу того, що він отримує малі заробітки та його заробітної плати не вистачає на утримання їх сімї , що призвело до втрати поваги та почуттів один до одного. Крім того, позивач зазначає, що дружина самоусунулась від виховання дітей, отриману нею заробітну плату витрачає виключно на власні потреби. Шлюбні відносини між подружжям припинені з літа 2014 року, з того часу спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам та інтересам їх дітей, в присутності яких дружина вчиняє сварки. Позивач вважає, що дітей слід залишити проживати разом з ним . З посиланням на викладене та норми ст.ст.105, 110, 112 СК України, позивач просить суд: шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 розірвати; місцем проживання неповнолітніх дітей визначити місце проживання батька ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснив суду, що основною причиною розірвання шлюбу є звинувачення з боку дружини у незадовільному грошовому забезпеченні сімї. Зазначив, що з жовтня 2015 року подружжя спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Неповнолітні діти проживають разом з ним та його батьками.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково . Проти розірвання шлюбу не заперечила. Пояснила суду, що згідна на розірвання шлюбу та згідна, щоб їх діти тимчасово залишились проживати разом з батьком , оскільки є всі умови для проживання і відвідування навчального закладу. Пояснила суду, що основною причиною розірвання шлюбу є різні характери та погляди на сімю, постійні сварки фінансового характеру. В судовому засіданні після спливу строку для примирення наданого судом, відповідач ОСОБА_2 визнала позовні вимоги в повному обсязі. Вказала, що бажає щоб їх діти залишились проживати разом з батьком.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 15.09.2007 року у виконкомі Великораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області, за актовим записом - №22, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ №031133 від 16.09.2007 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.22/

Як встановлено судом, від шлюбу у подружжя народилися діти: донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких приєднані до матеріалів справи /а.с. 12,13/

Як встановлено судом, неповнолітні діти: донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з позивачем, що стверджується даними довідки №2900 виданою 07.12.2015 року ТОВ Підзамок./а.с.14/, а також вказані обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювались.

Шлюбні відносини між подружжям припинені з жовтня 2015 року .

Майновий спір між сторонами відсутній.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує,що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Основною причиною припинення сімейних відносин є відсутність взаєморозуміння, різні характери у подружжя та погляди на життя.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем.

Не дав позитивних результатів і наданий подружжю строк на примирення.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носить формальний характер.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сімя розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Крім того на думку суду, обґрунтованими є і вимоги позивача, щодо визначення місця проживання дітей разом з ним.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Зважаючи на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України , ст.ст. 105, 110,112 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований 15.09.2007 року у виконкомі Великораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області, за актовим записом №22 розірвати.

Неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом з батьком - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплаченого ним суми судового збору в розмірі 487,20 грн.(чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5