АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/894/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1668/16Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Корнієнка В.І., Одринської Т.В., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2016 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2, Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 01 травня 2012 року в м. Києві по вул. Стражеска сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля марки «Сузукі», д.н.з НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_4 При цьому вказував, що ДТП сталася з вини водія ОСОБА_2, що підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 28 травня 2012 року. Внаслідок даної пригоди був пошкоджений автомобіль «Сузукі» під керуванням ОСОБА_4, який належить їй на праві приватної власності. Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля розмір матеріального збитку за пошкоджений автомобіль склав 25083 гривні 35 копійок. У виконання своїх зобов'язань позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 20 902 грн. 79 коп., за виключенням 20% ПДВ 4180 грн. 56 коп. Крім того, просив задовольнити позов в частині стягнення витрат на аварійного комісара в розмірі 935 грн. 52 коп. та 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2016 року у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2, Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилося Моторно (транспортне) страхове бюро України та подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2016 року скасувати та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги МТСБУ задовольнити. Вважає, що рішення місцевого суду є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Судове засідання проводилося за відсутності сторін по справі, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 28 травня 2012 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП, що сталося 01 травня 2012 року о 14 год. 15 хв. в м. Києві по вул. Стражеска за участю автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с. 5-6).

28 квітня 2012 року між ОСОБА_4 та АТ «ПРОСТО-страхування» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, поліс № АВ/6520975 (а.с.35).

03 травня 2012 року ОСОБА_4 звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП (а.с. 30). Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля № 49 від 23 травня 2012 року розмір матеріального збитку за пошкоджений автомобіль НОМЕР_4, який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, а саме, вартість відновлювального ремонту, склала 25 083 гривні 35 копійок (а.с. 38-50).

08 травня 2012 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до ОСОБА_2 із повідомленням про отримання заяви про ДТП, з проханням повідомити про наявність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів та про здійснені взаєморозрахунки із потерпілим, а також із пропозицією про добровільне компенсування витрат МТСБУ (а.с. 28-29).

18 червня 2012 року ОСОБА_4 звернулась із заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем ОСОБА_2, оскільки останній на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_2 є співробітником Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (далі ГУ ДСНС України у м. Києві). Автомобіль ЗІЛ, д.н.з. НОМЕР_5, знаходиться на балансі ГУ ДСНС України у м. Києві, на момент заподіяння шкоди не був застрахований.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, п. 13 витягу з добового зведення до оперативно-координаційного центру ГУ ДСНС України у м. Києві, о 13-50 год. 01 травня 2012 року надійшла заява про пожежу на вул. Урицького,24, де у житловому будинку на 13-му поверсі горіла квартира, о 14-28 год. підрозділами ДСНС України, в тому числі АЦ-40 (д.н.з. НОМЕР_5) пожежу було ліквідовано, що підтверджується також актом про пожежу від 01.05.2012 року (а.с. 95-96).

Таким чином, на момент ДТП, 1 травня 2012 року о 14-15 год. водій 4-ДПРЧ Солом'янського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві ОСОБА_2, відповідач у справі, їхав за сигналом «ТРИВОГА» на пожежній автоцистерні на ліквідацію надзвичайної ситуації.

Згідно ст. 41 п. 41.1 пп. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У виконання своїх зобов'язань 04 жовтня 2013 року позивач виплатив страхове відшкодування ОСОБА_4 в сумі 20 902 грн. 79 коп., за виключенням 20% ПДВ 4180 грн. 56 коп. (а.с. 9-11). Крім того, позивач сплатив витрати на аварійного комісара в розмірі 935 грн. 52 коп. та 243 грн. 60 коп. судового збору (а.с. 110-112).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві та керував автомобілем, який перебував у ГУ ДСНС України на балансі, а також вчинив ДТП під час виконання аварійно-рятувальних робіт, що виключає цивільну відповідальність, в зв'язку з чим прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача у повному обсязі.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильних висновків.

Згідно ст.1.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Статтями 3-5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб'єктами обов'язкового страхування є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі. Об'єктом обов'язкового страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є винним в ДТП, перебував у трудових відносинах з Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві та керував автомобілем який не був застрахований та перебував у ГУ ДСНС України на балансі, саме другий відповідач є особою, яка повинна нести відповідальність за завдану шкоду.

Згідно вимог ст.38.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземнихтранспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Аналогічне передбачено і приписами ст.1191 ЦК України («Право зворотної вимоги до винної особи») особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Беручи до уваги викладене позивач наділений правом подачі позову в порядку регресу до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в разі проведення потерпілій особі страхового відшкодування.

Визначаючи норми закону, які звільняють відповідачів від відповідальності за завдані збитки, та відповідно підлягають застосуванню при розгляду справи, суд першої інстанції, не взяв до уваги положення ч.3 ст. 5 ЦК України, та застосував норму закону, яка на момент ДТП не діяла. Дивлячись на правильність висновків місцевого суду щодо наявності підстав для відмови у задоволені позову, колегія суддів, вважає за можливе залишити рішення суду без змін навівши відповідні мотиви та зазначивши норму закону, яка підлягала застосуванню.

Згідно положень ст. 32 п. 32.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 34 Закону України «Про пожежну безпеку» в редакції, яка діяла на момент ДТП, матеріальні збитки, пов'язані з пошкодженням майна під час гасіння пожежі, пожежна охорона не відшкодовує. Порядок організації гасіння пожежі та залучення до цього пожежних підрозділів незалежно від їх відомчого підпорядкування встановлюється Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Виходячи з обставин справи та наведених положень закону, зважаючи на те, що організаційні заходи по гасінню пожеж включають у себе виїзд і переміщення сил оперативно-рятувальних підрозділів до місця надзвичайної ситуації, матеріали справи містять достатні докази, які вказують, що ДТП сталася під час руху автомобіля до місця пожежі, тобто завдана шкода пов'язана з гасінням пожежі, підстав для стягнення, в порядку регресу, суми завданих матеріальних збитків не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, спростовуються зібраними доказами, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - відхилити.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ В.І. Корнієнко /підпис/ Т.В. Одринська

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: