Справа № 144/1392/16-ц Провадження № 22-ц/772/3682/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Денишенко Т.О., Матківської М.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про надання дозволу на примусове проникнення до будинковолодіння фізичної особи,

за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року,

встановила:

17.10.2016 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби у Вінницькій області звернуся до суду із поданням щодо вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, а саме до будинковолодіння № 29 по вул. Івана Богуна в смт. ТепликТеплицького району Вінницької області, яке знаходиться у спільній власності боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3, для виконання виконавчого провадження № 501245528 з виконання виконавчого листа № 465/11224/13-ц виданого 04.02.2016 Франківським районним судом м. Львова про «Відібрати малолітню ОСОБА_4 у батька ОСОБА_2 й передати матері ОСОБА_5. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 за місцем проживання матері матеріЧаваги(ОСОБА_7) ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1». Посилається на те, що державним виконавцем неодноразово вживались заходи примусового його виконання, зокрема за місцем проживання боржника та фактичним місцем знаходження дитини ОСОБА_6(вул. І.Богуна, 29 в смт. ТепликТеплицького району), однак дані заходи не дали бажаних результатів.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби щодо вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою подання про надання дозволу на примусове проникнення до будинковолодіння фізичної особи задовольнити. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ст. державний виконавець Заводнюк І.М. апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_7 ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримав та не заперечував проти її задоволення, посилаючись на її обґрунтованість.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не зявився, однак надав свої письмові заперечення на апеляційну скаргу з додатковими письмовими доказами у справі,які не були предметом розгляду суду першої інстанції, а тому відповідно до вимог ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби щодо вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не довів того що житло належить боржнику або він має право користування ним, та те, що боржник повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з відібрання дитини, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій (не надані відомості щодо належності житла, про примусове проникнення до якого внесено подання; немає інформації про зареєстроване місце проживання боржника; не надано доказів, що дії боржника перешкоджають повному та своєчасному вчиненню виконавчих дій; відсутні докази про ухилення боржника від виконання судового рішення чи перешкоджання державному виконавцю у вчинені виконавчих дій).

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є передчасними, а доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та відповідно неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення даного питання.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст.4 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Судом встановлено, що на у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області знаходитьсяна виконанні виконавче провадження № 501245528 з виконання виконавчого листа № 465/11224/13-ц виданого 04.02.2016 року Франківським районним судом м. Львова у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини та визначення місця її проживанняп, яким вирішено: Відібрати малолітню ОСОБА_4 у батька ОСОБА_2 й передати матері ОСОБА_5. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 за місцем проживання матері матеріЧаваги (ОСОБА_7) ОСОБА_8 за адресою м. Львів, вул. Кульпарківська, 164 кв. 21.Допустити негайне виконання рішення суду про відібрання дитини у ОСОБА_2 й передачі її матері ОСОБА_5 відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, щопитання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 3 п. 12 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

Згідно ч. 3 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» - у разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно зазначив, що недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян та як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, саме ОСОБА_2, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки належним чином не перевірив доводів даного подання ст. державного виконавця про те що зазначене у поданні житло дійсно належить боржникуЧавазі Т.К.і він має право користування ним разом із ОСОБА_3, та те, що боржник повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з відібрання дитини, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій. Як зазначає апелянт суду надавалися відомості щодо належності житла, про примусове проникнення до якого внесено подання та про зареєстроване місце проживання боржника. Також суду надані докази про те, що дії боржника перешкоджають повному та своєчасному вчиненню виконавчих дій, а боржника ухиляється від виконання судового рішення та чинить перешкоди державному виконавцю у вчинені виконавчих дій.

Крім того, не були предметом розгляду суду першої інстанції подані заінтересованою особою ОСОБА_2 письмові заперечення на апеляційну скаргу з додатковими письмовими доказами у справі, які потребують додаткової перевірки.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-УІ).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості, а тому є підстави для її скасування з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 303, 307, 312, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області задовольнити частково.

Ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року скасувати та передати дане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_10

Судді : /підпис/ ОСОБА_11

/підпис/ ОСОБА_12

Згідно з оригіналом: