Справа № 346/3585/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1903/2016
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Коломийська міська рада Івано-Франківської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Коломийська міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, яка виділена у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та звільнити земельну ділянку спільного користування по АДРЕСА_1 від встановленого вольєра з собакою.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати: сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. та 807 грн. за надання юридичних послуг.

В решті позову відмовлено.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним в частині відмови йому у його позовній вимозі щодо зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати огорожі, та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині.

Суд належно не з'ясував всіх обставини справи, зробив невірний висновок про те, що з приводу демонтажу спірної огорожі вже ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили, і відповідно суд незаконно застосував до вказаних правовідносин ч. 2 ст. 223 ЦПК України.

Такий висновки суду не відповідають дійсності оскільки, щодо спірної огорожі в іншій справі не було заявлено жодних позовних вимог, дана огорожа не була предметом розгляду у вказаній справі і суд не постановив по ній ні в іншій справі будь-якого рішення.

У варіанті № 1 графічних матеріалів висновку судової земельно-технічної експертизи, яка була проведена по цивільній справі за № 2-121/2006, є посилання експерта на те, що огорожа (ворота), яка встановлена ОСОБА_3, підлягає демонтажу (зносу). Однак, це лише пропозиція судового експерта, яка жодним чином в судовому рішенні від 07.12.2006 року не відображена.

Даною огорожею (воротами) ОСОБА_3 чинить йому перешкоди в користуванні як виділеною їм в спільне користування земельною ділянкою, так і земельною ділянкою, яка виділена йому в особисте користування.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині відмови йому в позовних вимогах про зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати огорожу (металеві ворота), що знаходиться на виділеній у спільне користування сторін земельній ділянці площею 163, 84 кв.м по АДРЕСА_2 і яка позначена буквою « N » у варіанті № 1 графічних матеріалів висновку судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі Коломийського міськрайонного суду № 2-121/2006 р., і в цій частині постановити нове рішення, яким вказану ним позовну вимогу задовольнити та стягнути з відповідачки сплачений ним судовий збір.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо демонтажу огорожі (металевих воріт), встановлених перед земельною ділянкою, яка сторонам надана в спільне користування, суд першої інстанції вказав, що заявлена вимога позивача була предметом розгляду в іншій справі, в котрій з даного приводу ухвалено рішення Коломийського міськрайонного суду від 07.12.2006 року, яке набрало законної сили,

Однак, до такого висновку суд прийшов передчасно, без належного з'ясування дійсних обставин справи та без належного дослідження доказів, які містяться у даній справі.

Судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками будинку АДРЕСА_3 і користувачами земельної ділянки площею 163, 84 кв.м, яка знаходиться за вищевказаною адресою. Згідно договору дарування від 23.08.2000 року позивач є власником 27/50 частини будинку АДРЕСА_3, а 23/50 частини вказаного будинку згідно договору купівлі-продажу від 20.05.1992 року належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 За вказаним будинком обліковується земельна ділянка загальною площею 1153 кв.м. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07.12.2006 року встановлено порядок користування даною земельною ділянкою.

Вищезгаданим рішенням згідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 23.06.2006р. варіант 1 судом виділено позивачу в постійне користування 451, 51 кв.м земельної ділянки розміщеної на двох площах розміром 261, 13 кв.м та 190, 38 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 виділено в постійне користування 384, 62 кв.м земельної ділянки. Залишено у спільному користуванні сторін земельну ділянку площею 163,84 кв.м, яка межує з суміжним землекористувачем ОСОБА_5 по довжині 48, 22 м та по ширині: від АДРЕСА_4 3,87 м. біля металевої хвіртки відповідача ОСОБА_3 - 2, 80 м та на початку земельної ділянки позивача ОСОБА_2 - 3, 48 м. Виділено позивачу в тимчасове користування 82, 62 кв.м, а відповідачу ОСОБА_3 - 70,38 кв.м.

Вказане судове рішення, залишене ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.03.2007 року без зміни, вступило в законну силу, тобто сторони по справі є співкористувачами земельної ділянки площею 163,84 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5

Статтею 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо.

Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З суті позову вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 на межі земельної ділянки, яка виділена сторонам у спільне користування, встановила металеві ворота (огорожу), без погодження з землекористувачем ОСОБА_2 та без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування на встановлення таких воріт, що перешкоджає позивачу вільному доступу до спільної частини земельної ділянки та до іншої належної йому на праві користування земельної ділянки, що розташована за межами прибудинкової території. Також вказував, що відповідачка не давала йому змоги заїхати автотранспортом на спільну земельну ділянку, якою він вправі користуватися без її дозволу та на рівні з нею. Такими діями ОСОБА_3 йому чиняться перешкоди в користуванні цією земельною ділянкою, тому металева огорожа (ворота) шириною 2.80 метра підлягає демонтажу.

Зі змісту рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 грудня 2006 року не вбачається, що ним зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати встановлену огорожу, а тільки у висновках судової земельно-технічної експертизи віл 23.06.2006 року зазначено, що огорожа (ворота), яка встановлена ОСОБА_3 підлягає демонтажу (зносу). Беручи за основу варіант розподілу земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_6 суд першої інстанції при постановленні судового рішення не прийшов до висновку про знесення цієї огорожі. Тому висновок суду в даній справі про те, що вимога щодо демонтажу огорожі була предметом розгляду в іншій справі Коломийского міськрайонного суду №2-121/2006, не відповідає дійсності, оскільки такої вимоги у тій справі сторонами не заявлялося і такого рішення судом не постановлялося.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачка встановленням спірної огорожі (металевих воріт) на межі наданої у спільне користування земельної ділянки площею 163,84 кв.м. чинить позивачу перешкоди у вільному доступі до цієї земельної ділянки та іншої земельної ділянки, яка надана йому у постійне користування, яка розміщена далі від спільної земельної ділянки сторін. Позивачем обрано правильний спосіб захисту порушеного права на користування земельною ділянкою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовна вимога про зобов'язання її демонтувати встановлену нею огорожу (металеві ворота) шириною 2.80 метра підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Оскільки рішення суду першої інстанції щодо правильності розгляду інших позовних вимог сторонами не оскаржувалося, сторони вважають його обґрунтованим, тому його слід залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313,314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року в частині відмови у позові про зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати огорожу скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення.

Зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати огорожу (металеві ворота) шириною 2,80 метра на земельній ділянці площею 163,84 кв.м. що виділена у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_7

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 606.32 грн. витрат, понесених на оплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

П.І. Проскурніцький