Справа №751/9415/16-ц
Провадження №2/751/1398/16
Рішення

Іменем України

14 грудня 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

при секретарі Брик Л. М.

з участю позивача, представника позивача ОСОБА_1

відповідача, представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника третьої особи органу опіки і піклування Новозаводської районної в м. Чернігові ради ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітної ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_7, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Новозаводське» Чернігівської міської ради, орган опіки і піклування Новозаводської районної в м. Чернігові ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В с т а н о в и в :

ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 звертаючись до суду з позовом та просять визнати ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою № 1 в будинку № 28 по проспекту Перемоги у м.Чернігові. Заявлені вимоги позивачі обґрунтовують тим, що ОСОБА_5 являється наймачем вищевказаної квартири, яка перебуває у комунальній власності. У вказаній квартирі зареєстровані її донька ОСОБА_1, онука ОСОБА_6 син ОСОБА_2 та онук ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 Вказують, що з липня 2011 року ОСОБА_2 у квартирі не проживає, а живе із своєю співмешканкою та малолітнім сином, за іншою адресою, яка їм не відома. Зазначають, що ніяких перешкод у користуванні і проживанні в спірній квартирі відповідачу ОСОБА_2 не чинять, він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. Відповідач без їх згоди зареєстрував у квартирі малолітнього сина ОСОБА_7, який також жодного дня у квартирі не проживав. Крім того, ОСОБА_2 не бере участі в утриманні спірної квартири, у зв"язку з цим позивачі мають додаткові фінансові незручності, чим фактично обмежуються їх права та інтереси. Вважають, що оскільки відповідачі не проживає в спірній квартирі більше шести місяців, вони втратили право на користування даним житловим приміщенням відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, яка діє також за довіреністю в інтересах ОСОБА_5 та як законний представник ОСОБА_6 позов підтримала, просила задовольнити повністю. Позивач по суті позовних вимог вказала, що відповідач ОСОБА_2, який є її братом, у спірній квартирі не провиває з 2011 року, а проживає у своєї співмешканки з якою у них є спільна дитина ОСОБА_7 Раніше ОСОБА_2 інколи приходив у квартиру, ночував, це було 1 раз в три чи в шість місяців. З 27 липня 2015 року він у квартирі не з"являвся, речей немає. Коли приходив, то часто вчиняв сварки, перебував у нетверезому стані, у зв"язку з чим позивачі звертались до органів поліції. Вказала, що в квартирі змінені замки, ключів відповідачу не давали, оскільки він їх не просив.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що 5 років назад у нього з позивачами була домовленість про продаж квартири і розділ грошей між ними. Він почав прорживати з ОСОБА_8 однією сім"єю у квартирі, що належить її сину ОСОБА_9 за адресою м. Чернігів, вул. Щорса, 38 а кв. 5. Проте в квартиру, де зареєстрований постійно навідувався та інколи залишався ночувати. 28 липня 2015 року у нього виник конфлікт з чоловіком позивачки ОСОБА_1, в результаті чого ОСОБА_10 заподіяв йому тілесні ушкодження, у зв"язку з чим йому встановлена третя група інвалідності. Вказав, що йому чинились перешкоди у користуванні квартирою. Оскільки йому були заподіяні тілесні ушкодження він побоювався за своє здоров"я, а отже до квартири не ходив. Влітку 2016 року він намагався увійти до квартири, проте замки були змінені і він вимушений був звертатись до поліції. За місцем своєї реєстації він зареєстрував свого сина ОСОБА_7. Іншого житла чи нерухомого майна він та його син не мають.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив суд у задоволенні позову відмовити і врахувати права відповідачів на користування спірною квартирою, яка є для них єдиним постійним місцем проживання. Подав письмові заперечення проти позову. А також вказав, що позбавлення права користування житлом відповідача та його сина усуне їх від можливості приймати участі в приватизації вказаного нерухомого майна.

Представник КП "Новозаводське» в судове засідання не з"явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник органу опіки і піклування Новозаводської районної в м. Чернігові ради заперечив проти задоволення позову в частині позбавлення права користування житлом малолітнього ОСОБА_7 та просив виходити з як найкращих інтересів дитини.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Згідно копії довідки КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради від 21.09.2016 (а.с. 6) за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані з 02.12.1979 року ОСОБА_5 (наймач), з 25.03.1993 року ОСОБА_2 (син), з 13.04.2004 року ОСОБА_1 (донька), з 17.08.2016 року ОСОБА_7 (онук), з 10.01.2013 ОСОБА_6 (онука). Сторонами не заперечується, що квартира не приватизована.

Приписами ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 ЖК України.

Позивачами заявлені вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом у зв'язку з безпричинною відсутністю члена сім'ї 'ї) понад шести місяців.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених ним обставин.

При цьому, як передбачено в частині 4 статті 60 ЦПК України установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати і врахувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На обґрунтування позовних вимог позивачем надано докази на підтвердження факту не проживання відповідачів за адресою реєстрації: АДРЕСА_2, а саме копії кватанцій про несплату комунальних послуг (а.с. 5), копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2016 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь КП "Чернігівводоканал", повідомлення про необхідність сплати ОСОБА_2 боргу по кредитному договору.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачі посилалися на показання свідків.

Так свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні вказали, що бувають у гостях у ОСОБА_1, проте ОСОБА_2 там ніколи не бачили. Чули, що проживає в іншому місці із своєю дружиною.

Свідок ОСОБА_10, чоловік позивачки ОСОБА_1В, вказав, що останній раз бачив відповідача в квартирі 2 роки назад, живе окремо, приходив п"яний до спірної квартири. Підтвердив що з відповідачем були конфліктні ситуації.

Доводи позивача про те, що відповідач не сплачував комунальні платежі та квартплату, не можуть бути визнані законною підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення. Дана обставина може бути підставою для подання до суду позову про стягнення з нього заборгованості по комунальних платежах та плати за користування житлом.

Сторони не заперечили, що відповідачі іншого нерухомога майна у власності не мають. Так, відповідно до копії технічного поспорту та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, картира за адресою м. Чернігів, вул. Щорса, 38 а кв. 5, де як зазначає відповідач ОСОБА_2він проживає із своїм сином, фактично належить на праві власності ОСОБА_9 у розмірі 11/50 частин.

Із висновку інспектора ЧВП ГУНП в Чернігівській області Молочко О.В. про результати звернення ОСОБА_2 від 07.07.2016 року вбачається, що останній звертався до органів поліції 19.06.2016 із заявою про прийняття заходів до родичів, які не пускають його до квартири в якій він зареєстрований.

Сторонами також не заперечується той факт, що в квартирі позивачами змінено замки, проте ключі відповідачу ОСОБА_2 не надавались.

Сторонами заявлено про наявність клонфлікту між ними та наявність кримінального провадження № 0004289 по факту заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 ОСОБА_10 14.06.2015, чоловіком позивачки.

Відповідно до копії довідки МСЕК № 044198 серія АВБ ОСОБА_2 являється інвалідом 3 групи.

Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Отже, з"ясовуючи причини відсутності відповідача ОСОБА_2 понад встановлені строки, суд приходить до висновку, що непроживання у вказаній квартирі ОСОБА_2 зумовлена об"єктивними причинами і визнання його втратившим права на житло, потягне за собою позбавлення його единого житла та порушення його конституційного права на житло.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло.

Відповідно до актового запису про народження батьками ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а.с. 35).

Дитина є малолітньою, місце її проживання визначають батьки і вона змушена проживати з матір'ю за іншою адресою, а отже фактично не користувється квартирою за місцем реєстрації її та батька, а отже це не є випадком відсутності її, як члена сім'ї наймача, без поважних причин.

Таким чином, визнання неповнолітнього ОСОБА_7, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, потягне за собою порушення прав неповнолітнього на користування житлом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що інтересу до спірного житла відповідач ОСОБА_2 не втратив, ставиться до нього, як до єдиного постійного місця проживання, іншого житла не має. Відсутність відповідачів за місцем реєстрації, за тих обставин, які були встановлені в суді не може бути підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-62, 64, 208, 209, 212-215, 218, 292 ЦПК суд,-

Вирішив:

ОСОБА_5, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітної ОСОБА_6 в задоволенні позову до ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Цибенко