РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 рокуКиївський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Київський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду з заявою, якою просить встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2. в с. Калинове Попаснянського району Луганської області. Посилається на те, що є дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що її мати, яка проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з 20 липня 2014 року проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_2, оскільки перемістилась з тимчасово окупованої території. ОСОБА_2 була вимушена періодично навідуватись додому для догляду за присадибною ділянкою. Під час останнього візиту додому, мати померла від хронічної серцевої недостатності. В проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 заявниці 20.09.2016 р. було відмовлено. Реєстрації смерті матері та отримання свідоцтва необхідні заявниці для реалізації своїх спадкових прав.

Заявник в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву відповідно до якої судове засідання просила проводити за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Київського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява за підписом начальника Київського районного у м. Харкові ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_3 від 13.12.2016 р. за № 3875/15.3-05-05-03, відповідно до якої розгляд справи просили проводити в їх відсутність, проти заявлених вимог не заперечують.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази в обґрунтування заяви, дійшов висновку про необхідність її задоволення.

Заявник звернулась до Київського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою щодо державної реєстрації смерті ОСОБА_2 та видачі свідоцтва про смерть. Для державної реєстрації смерті заявником було подано свідоцтво про смерть НОМЕР_2, видане 25.08.2016 року відділом запису актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції, так званої Луганської Народної Республіки.

Селище Калинове, Попаснянського району, Луганської області, відповідно до розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Заявниці в державній реєстрації смерті ОСОБА_2 відмовлено.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

З поданого заявницею копії свідоцтва про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, вбачається, що матір'ю записано ОСОБА_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_3).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 30.07.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Стаханівського міського управління юстиції у Луганській області зроблено актовий запис № 325. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 від 30.07.2011 р.).

Згідно копії паспорту заявниці зареєстрованим місцем проживання вказано: АДРЕСА_2.

Як вбачається з довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 27.11.2014 р. за № НОМЕР_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, перемістилась з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом запису актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції, так званої Луганської Народної Республіки, 25.08.2016 року - ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Калинове, Попаснянського району, ЛНР померла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено актовий запис № 336 ( свідоцтво про смерть НОМЕР_5 від 25.08.2016 р.).

Як вбачається з довідки про причину смерті від 25.08.2016 р. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. у віці 59 років від хронічної серцевої недостатності.

На підтвердження факту смерті заявницею також надано фотокартку з місця поховання ОСОБА_2, рахунок-фактуру на оплату послуг з поховання.

Відповідно до ч.2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншим законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року надано роз'яснення, відповідно до яких заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Відповідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини («Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії («Mozer v. The Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає підтвердженим факт смерті ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 256-259 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась в с. Калинове Попаснянського району Луганської області, громадянки України, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2. в с. Калинове Попаснянського району Луганської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 останнє місце проживання: АДРЕСА_2.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя І.В. Ніколаєнко