Справа № 137/1859/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"12" грудня 2016 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участі секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літин цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.02.2013 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами банку", "Правилами" складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї станом на 17.07.2016 року виникла заборгованість в сумі 16561.67 грн, з них: заборгованість за кредитом - 7736.61 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 6760.22 грн, заборгованість за пенею та комісією 800.00 грн., штраф (фіксована частина) - 500.00 грн, штраф (процентна складова)- 764.84 грн.

Представником позивача Сафіром Ф.О. при подачі позову до суду, додано клопотання у якому останній просить розглянути справу у його відсутність, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.40).

Із отриманої судом інформації, яка надана Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, на виконання ухвали суду від 17.10.2016 р. (а.с. 54) вбачається, що відповідач ОСОБА_3 померла 19.10.2015 р. про що зроблено актовий запис про її смерть за № 37 від 19.10.2015 р. (а.с.71).

Одночасно на виконання вищезазначеної ухвали від Літинської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за № 1982/01-16 від 22.10.2016 р., надійшла відповідь, відповідно до якої, 22.03.2016 р. заведена спадкова № 145-2016 до майна померлої 15.10.2015 р. ОСОБА_3, за заявою сина спадкодавця - ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом (а.с. 68).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

З огляду на вищезазначені обставини, з урахуванням предмета та підстав даного спору, для повноти та об'єктивності розгляду даної цивільної справи, Літинським районним судом Вінницької області ухвалою від 09.11.2016 р. залучено у якості належного відповідача правонаступника, котрий прийняв спадщину після смерті 15.10.2015 р. відповідача ОСОБА_3 - її сина ОСОБА_2.

У свою чергу належний відповідач ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з'явився, хоча про місце дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, однак на адресу суду повернувся конверт із відміткою про причину повернення "за закінченням терміну зберігання"(а.с. 78-81). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України,У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Оскільки судом встановлено останнє відоме місце реєстрації належного відповідача (а.с. 66), однак до суду повторно повернулись конверти із відміткою "за закінченням терміну зберігання", тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Керуючись ч.1 ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 12.02.2013 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованності за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 7).

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у ОСОБА_3 станом на 17.07.2016 року виникла заборгованість в сумі 16561.67 грн, з них: заборгованість за кредитом - 7736.61 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 6760.22 грн, заборгованість за пенею та комісією 800.00 грн. (а.с. 4-6)

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача: штраф (фіксована частина) - 500.00 грн, штраф (процентна складова)- 764,84 грн. за порушення позичальником строків платежів, однак розрахунку штрафних санкцій суду не надано.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованість за кредитом - 7736.61 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 6760.22 грн, заборгованість за пенею та комісією 800.00 грн. позивачем доведені, підтверджені належними доказами та підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів 500 грн (фіксована частина) та 764.84 грн (процентна складова), суд відмовляє в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Разом з тим умовами спірного договору, а саме пунктом 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені (додаткової комісії) як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору (а.с. 20).

У той самий час згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів більше ніж на 30 днів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим кредитним договором (а.с. 29).

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі № 6-2003цс15.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що банком в порушення ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобов'язання, оскільки з кредитного договору вбачається, що штраф і пеня це відповідальність за один і той же вид порушення.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених відповідачем, складає 1378,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 15296.83 грн * 100% : 16561.67 грн. ціни позову = 92,36 %), тобто 92,36 % від суми сплаченого судового збору (92,36 % * 1378,00 грн:/100% = грн), що складає 1272,72 грн.

Одночасно суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Положення зазначеної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Не дотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Встановлені ст. 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право про що зазначено у постановах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 р. у справі № 6-33цс15 та від 2 березня 2016 року у справі № 61286цс15.

Відповідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 197, 212-215, 224-227, 360-7 ЦПК України, враховуючи правові позиції викладені у постановах Верховного суду України від 21.10.2015 року в справі №6-2003цс15, від 08.04.2015 р. у справі № 6-33цс15 та від 02.03.2016 року у справі № 61286цс15, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»(рахунок № 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.09.2013 року в розмірі - 7736.61 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 6760.22 грн, заборгованість за пенею та комісією 800.00 та 1272,72 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Відповідач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення суду.

Суддя : Гопкін П. В.