УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл спільно набутого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл спільного набутого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданої представником ОСОБА_6, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1, шляхом виділу йому у власність 1/2 частини квартири та виділу у власність ОСОБА_5 1/2 частину цієї квартири.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він перебував з ОСОБА_5 у шлюбі з 22 липня 2000 року по 19 червня 2015 року. від якого сторони мають сина ОСОБА_7

Позивач вказував, що у період шлюбу сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1, проте оскільки шлюб розірвано, а питання щодо розподілу спільного набутого майна в добровільному порядку не вирішено, ОСОБА_4 просив задовольнити його позовні вимоги.

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», 06 січня 2007 року випуску, вартістю 138 000 грн, шляхом його виділення їй з урахуванням інтересів малолітньої дитини, зменшивши в ньому частку ОСОБА_4

На обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_5 посилалася на те, що малолітній ОСОБА_7 після розлучення мешкає разом з нею та потребує догляду (відвідання позашкільних курсів, спортивних секцій та інше), а тому, на її думку, вказаний автомобіль має бути виділений їй.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня

2016 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено.

Здійснено поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат житловою площею 30,2 кв. м, загальною площею 55,3 кв. м, загальною вартістю 1 622 816 грн

10 коп., шляхом: виділення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у власність ОСОБА_4 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, вартістю 811 408 грн 05 коп.; виділення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у власність ОСОБА_5 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, вартістю 811 408 грн

05 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано ідеальні частки подружжя на автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», 2007 року випуску, вартістю 102 870 грн 00 коп., а саме: за ОСОБА_4 - право власності на Ѕ частини автомобіля, вартістю 51 435 грн 00 коп. та за ОСОБА_5 - право власності на Ѕ частини автомобіля, вартістю 51 435 грн 00 коп., без його реального поділу і залишено майно у їх спільній частковій власності.

У задоволенні інших вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 відхилено, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_4, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи первісний позов та частково задовольняючи зустрічний позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у п. п. 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та виходили з того, що вказана вище квартира та автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому частки майна дружини та чоловіка є рівними і жодним із подружжя не надано обов'язкової згоди на отримання грошової компенсації та попередньо не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, у зв'язку із чим дійшли обґрунтованого висновку, що спірне майно підлягає поділу у рівних частинах.

При цьому судами попередніх інстанцій вмотивовано зазначено, що ОСОБА_5 не надано належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що виділення їй автомобіля потрібне для забезпечення потреб дитини.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М.Коротун