30.11.2016 Єдиний унікальний номер 205/3753/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
30 листопада 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Федченко В.М.
при секретарі Джурко Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
Позивач 13.05.2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, згідно якого відповідачем були отримані грошові кошти в розмірі 400,00 доларів США, зі строком повернення до 04 травня 2014 року. Також відповідач взяв на себе додаткове зобовязання сплатити позивачу за кожний місяць з дня отримання позики до повного погашення боргу 5% від суми позички.
Позивач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, письмово просив справу розглянути у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі. Причини своєї неявки суду не повідомив. Письмових заяв не надходило.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу на підставі ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно доЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного між сторонами зобовязання за договором позики, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням відповідачем умов його виконання.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04 листопада 2013 року ОСОБА_2 власноручно написав розписку ОСОБА_1 про те, що отримав на руки гроші в сумі 400 (чотириста доларів США) повністю 04 листопада 2013 року. Зобовязався щомісячно віддавати 5% (двадцять доларів США) від суми позики до повного погашення позики, та повернути повністю всю суму позики в строк до 04 травня 2014 року (а.с.4).
Адвокатом ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, направляв ОСОБА_2 претензію від 05.03.2016 року, в якій просив добровільно повернути борг та нараховані відсотки за договором позики від 04.11.2013 року (а.с.6-8).
Відповідно до приписів ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму позики.
Відповідно до ст. 1047 ЦПК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за Цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Згідно ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі №6-1967цс15.
За змістом ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання.
Згідно статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зважаючи на вищевикладене, суд вважає в повній мірі законними вимоги позивача щодо стягнення із відповідача на свою користь суми боргу в загальному розмірі 1020,00 доларів США, з якої: сума основного боргу 400,00 доларів США та проценти за користування коштами в розмірі 5% від суми, що в загальній сумі складає 620,00 доларів США.
Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню у повному обсязі, внаслідок чого слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову суму в розмірі 1020, 00 доларів США.
Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 551,20грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 80, 88, 212, 213-215, 218, 222, 224-226 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 04 листопада 2013 року у розмірі 1020, 00 доларів США (одна тисяча двадцять доларів США 00 центів), з якої 400,00 доларів США (чотириста доларів США 00 центів) сума основного боргу, 620,00 доларів США (шістсот двадцять доларів США 00 центів) проценти за користування.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 00 коп.).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя В. М. Федченко