Ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, за касаційною скаргоюОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з листопада 1999 року по квітень 2007 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на її утриманні, а відповідач, який проживає окремо, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не піклується про неї, не цікавиться про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми правами та обов'язками. Крім того, вказувала, що донька поглиблено вивчає англійську та німецьку мови, а тому потребує додаткових витрат.

З огляду на викладене ОСОБА_3 просила суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6, а також стягнути на її користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 365 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року в частині позбавлення батьківських прав скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Отже, судові рішення в частині вирішення вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 199 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2007 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2006 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 серпня 2006 року і до її повноліття.

Як встановлено судами, що згідно з довідкою від 24 листопада 2014 року ЖЕК № 204 ОСОБА_6 проживає разом із матір'ю ОСОБА_8

09 січня 2009 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином Америки ОСОБА_9, останній піклується та дбає про доньку сторін, а також має намір удочерити останню, яка в свою чергу називає ОСОБА_9 батьком, що було встановлено під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 26 січня 2015 року № 101-653/01 про можливість позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої дочки, вбачається, що батько з дитиною не проживає, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини.

ОСОБА_4 було двічі запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини для вирішення питання про доцільність позбавлення батьківських прав відносно доньки, однак він не з'явився.

На підставі цього зроблено висновок, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень доньці, не турбується про стан її здоров'я

З метою захисту майбутнього та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав (а.с. 48, 49).

З обставин справи вбачається, що після розлучення сторін, батько понад дванадцяти років не спілкувався з дитиною, не цікавиться про її фізичний і духовний розвиток, матеріально допомоги на її утримання не надає, свідомо нехтує своїми правами та обов'язками.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з урахуванням висновку Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 26 січня 2015 року № 101-653/01 про можливість позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої дочки та встановлених обставин під час розгляду справи, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до дитини, дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції вищевказаних обставин не врахував, помилково скасувавши рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Крім того, з підстав установлених ч. 2 ст. 348 ЦПК України, колегія суддів вбачає за необхідне скасувати ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 348 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року скасувати.

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року скасувати, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О. Писана

О.В.Попович