АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/779/16-ц Головуючий в 1 інстанції Бондарєва О.І.
Провадження №22ц/774/1900/К/16 Доповідач Митрофанова Л.В.
Категорія - 54 (I)
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участі секретаря: Маслової К.В.,

за участі представників Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» - Останкової Анни Борисівни, ОСОБА_1 ;
представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час проходження військової служби, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :
В лютому 2016 року ОСОБА_2 вернувся з позовом до ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час проходження військової служби, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в обґрунтування якого зазначив, що 07 листопада 2014 року він був прийнятий на роботу до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» складачем поїздів цеху експлуатації залізничного транспорту.
У квітні 2015 року йому за місцем роботи було вручено повістку про виклик до військкомату, прибувши куди він дізнався, що його призивають на строкову службу. У відділі кадрів підприємства відповідача йому сказали, що якщо він не напише заяву про звільнення за власним бажанням, його буде звільнено за прогул, а тому він помилково написав відповідну заяву про звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України і 15 травня 2015 року, згідно розпорядження № 27 його було звільнено з ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг» у зв`язку з призовом в Збройні Сили України.
Позивач вважає своє звільнення незаконним та проведеним із порушенням вимог трудового законодавства, у звязку із чим, після уточнення позовних вимог просив суд скасувати наказ № 27 від 15 травня 2015 року про його звільнення, поновити його на роботі складача поїздів цеху експлуатації залізничного транспорту (цех 171) ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг», стягнути з відповідача середній заробіток за час проходження військової служби у розмірі 71365 грн. 56 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 71365 грн. 56 коп., допустити рішення суду в частині поновлення на роботі до негайного виконання.
Просив поновити строк для звернення до суду у зв`язку із проходженням військової служби.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 серпня 2016 року позо ОСОБА_2 задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_2 пропущений з поважних причин строк для звернення до суду для вирішення трудового спору.
Скасовано наказ (розпорядження) Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 27 від 15.05.2015 року про звільнення ОСОБА_2 за п.3 ст. 36 КЗоТ України.
Поновлено ОСОБА_2 на посаді складача поїздів цеху експлуатації залізничного транспорту (цех 171) ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг» з 15 травня 2015 року.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.05.2015 року по 10.08.2016 року в розмірі 71365 грн. 56 коп.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 2756 грн.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць, допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На його думку, судом не враховано, що станом на 16 квітня 2015 року законодавство України про працю чітко встановлювало таку правову підставу для звільнення працівника (розірвання трудового контракту), як призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, тобто на строкову військову службу, або на військову службу за контрактом, однак був зарахований в команду Збройних сил України на строкову службу. Крім того, зазначає, що позивачем особисто було написано заяву про звільнення з посади у зв`язку із призовом до Збройних сил України на строкову службу. Також, вважає, що судом не взято до уваги те, що позивача звільнено з належних та законних підстав, передбачених п. 3 ст. 36 КЗпЗ України (у редакції станом на 16 квітня 2015 року), оскільки Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 11 червня 2015 року не діяв на час виникнення спірних правовідносин, тому, на думку апелянта, ОСОБА_2 було призвано на строкову службу, а не на військову. Посилається й на неврахування судом того, що, оскільки позивач призваний саме на строкову службу, то призов позивача на військову службу проводився на підставі Указу Президента України від 17 лютого 2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», в якому відсутні гарантії щодо збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу. Зазначає, також, що позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Як установлено судом першої інстанції, з 07 листопада 2014 року по 14 травня 2015 року ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг», працюючі на посаді складача поїздів цеху експлуатації залізничного транспорту (а.с.6-7).

Згідно розпорядження ПАТ «АМКР» №27 від 15.05.2015 року ОСОБА_2 був звільнений із займаної посади для проходження строкової військової служби на підставі його власноруч складеної заяви та повістки Центрально-Міського районного військового комісаріату за п.3 ч.1 ст.З6 КЗпП України.

На час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності, обґрунтованості позовних вимог та прийшов до висновку, що позивача звільнено із порушенням вимог КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України (в редакції на 16.04.2015 року дату звільнення позивача), підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Статтею 119 КЗпП України (в редакції на 16.04.2015 року) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Згідно з ч. 3 даної статті, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».

Як убачається з листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час звільнення позивача 15 травня 2015 року, в Україні, згідно з Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 діяв, особливий стан та на спірні правовідносини поширювались вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивача ОСОБА_2 призвано на строкову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації, та його звільнення було здійснено з належних та законних підстав, а також посилання на те, що судом застосовано Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 11 червня 2015 року, який не діяв на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15 січня 2015 року, набрав чинності саме 08 лютого 2015 року, тобто до звільнення позивача з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та даним Законом передбачено, що за громадянами України, які призвані в тому числі на строкову військову службу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада) та середній заробіток на підприємстві.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 811 від 04 листопада 2015 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» та встановлено, що дія цієї постанови поширюється на громадян України, які починаючи з 11 червня 2015 р. були призвані на строкову військову службу, а також призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до законодавства України, з 08 лютого 2015 року для категорії громадян, призваних на строкову військову службу на особливий період, середній заробіток на підприємстві зберігався на загальних підставах, а починаючи з 11 червня 2015 року підприємствам, установам та організаціям здійснюється компенсація заробітку за рахунок державного бюджету, а тому, оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпП України, з відповідача на його користь підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 травня 2015 року по 10 серпня 2016 року в розмірі 71365 грн. 56 коп., розрахунок якого колегія вважає вірним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що призов позивача ОСОБА_2 на військову проводився на підставі Указу Президента України від 17 лютого 2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», в якому відсутні гарантії щодо збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це є лише припущенням відповідача.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки безпосередньо після звільнення 15 травня 2015 року позивач проходив військову службу, тобто не мав можливості звернутися до суду з позовом з поважних причин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків та не містять підстав для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: