Номер провадження: 22-ц/785/7206/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Заїкіна А.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

06.12.2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з боржника ОСОБА_3 та поручителів: ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором за № 0 від 05 жовтня 2007 року, який надалі був змінений на № 1, посилаючись на невиконання відповідачем ОСОБА_6 умов кредитного договору.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір за № 0 на суму 50000 доларів США, зі сплатою 9,50 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 05 жовтня 2017 року (далі Кредитний договір).

24 березня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду, за якою було змінено реєстраційний номер Кредитного договору на № 1.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 110243, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_6 уклала шлюб та змінила прізвище на «Левінець».

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, 05 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4 а також між банком і ОСОБА_5 були укладені договори поруки за № 147819 а № 147817, за якими кожен із поручителів зобовязались нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_6 зобовязань за Кредитним договором.

Позивач також зазначив, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (став новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, у тому числі за Кредитним договором за № 0 від 05 жовтня 2007 року, який надалі був змінений на № 1.

Однак позичальник свої зобовязання з повернення кредиту в обумовлені Кредитним договором строки не виконала, внаслідок чого, станом на 13 листопада 2013 р., у неї виникла заборгованість у загальній сумі 590 928 грн. 80 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом 359 650 грн. 71 коп.; заборгованість за відсотками за Кредитним договором за № 0 9 061 грн. 10 коп.; заборгованість за відсотками за Кредитним договором за № 1 у розмірі 222 216 грн. 99 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив його вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» були задоволені (т.1,а.с.70-72).

Разом з тим, ухвалою того ж суду від 19.12.2014 року вказане заочне рішення було скасовано і розгляд справи призначений у загальному порядку.

За наслідками нового розгляду, Київським районним судом м. Одеси від 10 червня 2016 року було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» були задоволені (т.1,а.с.216-217).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного рішення, із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 жодного разу не зявилась, оскільки поштову кореспонденцію суду за зареєстрованим місцем проживання ні разу не отримувала.

При цьому, поштова кореспонденція направлялась не за місцем її реєстрації: м. Одеса, вул. Маршала Жукова, буд. 87, корпус А, кв. 79,а за помилковим місцем проживання, яке вказано у позові: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.40, 78-79, 98-99, 102-103, 141-145, 158, 169, 179, 113, 200, 207, 214).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції здійснював виклик відповідача ОСОБА_4 саме за місцем її реєстрації згідно паспортних даних (т.1, а.с. 40, т.2, а.с.5, 11-13, 78-82).

Однак, згідно кореспонденції, яка повернулась до суду, ОСОБА_4 за зареєстрованим місцем проживання не проживає (т.2,а.с.11-13, 78-82).

У звязку з цим, апеляційним судом Одеської області було здійснено повторний запит щодо реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_4, та було отримано відповідь про реєстрацію ОСОБА_4 за наступною адресою: м. Одеса, вул. Маршала Жукова, буд. 87, корпус Б, кв. 79 (т.2, а.с.116), що не відповідало місцю реєстрації, зазначеної в її паспорті (т.1,а.с.40).

Разом з тим, судом апеляційної інстанції також направлялась поштова кореспонденція за адресою місця реєстрації ОСОБА_4: м. Одеса, вул. Маршала Жукова, буд. 87, корпус Б, кв. 79, однак і за цією адресою ОСОБА_4 поштову кореспонденцію не отримувала (т.2, а.с.117, 119, 121-128).

Зазначені обставини свідчать про небажання відповідача ОСОБА_4 приймати участь у розгляді справи, у звязку з чим колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в її відсутність, за участю представника інших відповідачів у справі ОСОБА_7 Представник ПАТ «Дельта Банк» також до суду не зявився, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце судового засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_6 отримала кредит, проте в подальшому порушила умови Кредитного договору, а тому в солідарному порядку з кожним із поручителів повинна нести відповідальність за несвоєчасність погашення кредитної заборгованості у повному обсязі.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується лише частково, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.ст. 624, 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 був укладений Кредитний договір за № 0 на суму 50000 доларів США, зі сплатою 9,50 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 05 жовтня 2017 року (т.1, а.с.6-13).

В подальшому, а саме 03 лютого 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду, за якою було змінено схему погашення кредиту (т.1,а.с.23-24).

Крім того, 24 березня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду, за якою було змінено реєстраційний номер Кредитного договору 0 на № 1, та вказано, що після 11 березня 2010 року процентна ставка встановлюється замість 9,5% річних 12,9% (т.1, а.с.16).

Також з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, 05 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки за № 147819, за яким поручитель зобовязалась нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_6 зобовязань за Кредитним договором (т.1, а.с.33-34).

Згідно п.2.1. цього договору поруки вказано, що Кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, 05 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки за № 147817, за яким поручитель зобовязався нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_6 зобовязань за Кредитним договором (т.1, а.с.36-37).

Згідно п.2.1. цього договору поруки також вказано, що Кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Разом з тим, 03 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода до Договору поруки № 147819 від 05 жовтня 2007 року відповідно до п.2 якої поручитель зобовязується перед Банком відповідно до умов Договору відповідати за виконання Боржником усіх його зобовязань перед Банком, що виникли з Кредитного договору, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У випадку зміни в подальшому мов Кредитного договору Поручитель підписанням цієї Додаткової угоди, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін в майбутньому. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту Додаткової угоди не потребують додаткового укладення Сторонами угод щодо внесення змін в майбутньому (т.1, а.с.35).

Аналогічна додаткова угода від 03 лютого 2009 року до Договору поруки № 147817 від 05 жовтня 2007 року також була укладена між банком та ОСОБА_5, п.2 якої викладений також аналогічно (т.1, а.с.38).

Судом першої інстанції встановлено, що свої зобовязання щодо надання ОСОБА_6 кредитних коштів Банк виконав у повному обсязі, а боржник ОСОБА_6, отримавши в кредит кошти та сплативши частину кредиту, починаючи з 02.01.2012 року зупинила сплату заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості (т.1, а.с.53, т.2, а.с.29).

Так, як вбачається із вказаних розрахунків, заборгованість ОСОБА_6 за тілом кредиту станом на 13.11.2013 року склала 44 995,71 долар США, що свідчить про погашення нею кредиту, який складав 50 000 доларів США.

Зазначеними обставинами також спростовуються доводи апелянта з приводу того, що матеріали справи не мають доказів отримання ОСОБА_6 в кредит грошових коштів та погашення кредиту.

Також суд встановив, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив АТ «УкрСиббанк» як кредитора (став новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, у тому числі за Кредитним договором за № 0 від 05 жовтня 2007 року, який надалі був змінений на № 1 (т.1, а.с.55-56).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обовязку боржника третьою особою, також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача АТ «Дельта Банк» перейшло (відступлено) право вимагати від позичальника а його поручителів повного, належного та реального виконання обовязків за Кредитними та забезпечувальними договорами.

Оскільки позичальник ОСОБА_3 свої зобовязання з повернення кредиту в обумовлені Кредитним договором строки не виконала, то станом на 13 листопада 2013 р. у неї виникла заборгованість у загальній сумі 590 928 грн. 80 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом 359 650 грн. 71 коп.; заборгованість за відсотками за Кредитним договором за № 0 9061 грн. 10 коп.; заборгованість за відсотками за Кредитним договором за № 1 у розмірі 222 216 грн. 99 коп.

З огляду на викладене, вищевказана заборгованість підлягає стягненню з боржника - відповідача ОСОБА_3 у повному обсязі.

Доводи апелянта ОСОБА_3 з приводу того, що матеріали справи не мають доказів купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у справі письмовими доказами (т.1, а.с.55-56, т.2, а.с.30-61).

Що ж стосується позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності задоволенні позовних вимог в цій частині, тобто до вказаних поручителів.

Так, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вказані поручителі мають нести солідарну відповідальність із боржником ОСОБА_3

Однак, такий висновок суду є хибним, з огляду на наступне.

Так, як було зазначено вище, кожний із поручителів уклав окремий договір поруки з ПАТ «Дельта Банк», про що йшлося вище, а тому кожний із поручителів, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть відповідати перед банком солідарно між собою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи,позивачем ПАТ «Дельта Банк» 22.03.2013 року направлено боржнику ОСОБА_6 та поручителю ОСОБА_5 досудові вимоги № 31.4-08/2392/13 та № 31.4-08/2611/13, відповідно про дострокове повернення кредиту (т.1, а.с.46,47).

Досудова вимога, яка міститься в матеріалах справи № 31.4- 08/1593/13 від 15.03.2013 року, на імя ОСОБА_4 дійсно не має ніякого відношення до Кредитного договору, за яким проводиться стягнення, про що зазначила апелянт (т.1, а.с 48)., однак ця обставини є нічим іншим, як опискою банку, про що свідчать вищезазначені досудові вимоги на імя боржника ОСОБА_4 і поручителя ОСОБА_5

Таким чином, позивачем змінений строк виконання основного зобовязання, яке має бути виконано протягом 40 днів з дня направлення вимоги боржнику, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання цієї досудової вимоги, як то передбачено п.6.2. Кредитного договору (т.1, а.с.10).

Таким чином, строк виконання основного зобовязання настав 02.05.2013 року.

Згідно приписів ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Враховуючи ті обставини, що Договір поруки №147819 від 05.10.2007 року, укладений між Позивачем та ОСОБА_4, та Договір поруки №147817 від 05.10.2007 року, укладений між Позивачем та ОСОБА_5, не містять встановленого строку, а Позивач вимогою №31.4-08/2392/13 від 22.03.2013 року достроково заявив бажання стягнення заборгованості за кредитом, встановивши цим самим новий строк виконання зобовязання, то у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України Договори поруки припинили свою дію 03.11.2013 року.

Оскільки позивачем предявлено позовні вимоги до поручителів лише в грудні 2013 року, то вищевказані договори поруки вважаються припиненими.

Із підстав викладеного, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині, про відмову в задоволенні позовних вимог ААТ «Дельта Банк» до поручителів ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Що стосується вимог апелянта стосовно припинення договорів поруки з підстав того, що ПАТ «Дельта Банк» збільшив обсяг відповідальності боржника без відому поручителів, укладанням Додаткової угоди №3 від 24.03.2010 року до Кредитного договору, то вони є безпідставними і необгрунтованими.

Так, як вбачається із п.2 Додаткових угод від 03 лютого 2009 року до Договорів поруки № 147819 та №147819 від 05 жовтня 2007 року, які були укладені між банком та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, кожний із поручителів дав свою згоду на зміну умов Кредитного договору в подальшому, про що вказано вище (т.1, а.с. 35, 38).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не звернув уваги на зазначені обставини, внаслідок чого помилково вважав доведеними позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за наслідками укладених договорів поруки, не зважаючи на припинення поруки у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Також безпідставними є доводи апелянта про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки жодним із відповідачів до ухвалення судового рішення не було заявлено про застосування позовної давності, як того вимагає ч.3 ст.267 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Так, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з боржника ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» всю суму кредитної заборгованості у загальній сумі 590 928,80 грн., у тому числі: заборгованості за кредитом 359 650,71 грн.; заборгованості за відсотками за кредитним договором за № 0 у сумі 9061,10 грн.; заборгованості за відсотками за кредитним договором за № 1 у розмірі 222 216,99 грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, колегія суддів також вважає за необхідне стягнути ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк»понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3,ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з божника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КМ номер 329011, виданий 17 вересня 2005 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», розрахунковий рахунок 373980009, МФО 380236, код за , заборгованість за кредитним договором за № 0 від 05 жовтня 2007 року, який за додатковою угодою від 24 березня 2010 року був змінений на № 1, у загальній сумі 590 928,80 грн. (пятсот девяносто тисяч девятсот двадцять вісім гривень вісімдесят копійок), у тому числі: заборгованість за кредитом 359 650,71 грн. (триста пятдесят девять тисяч шістсот пятдесят гривень сімдесят одну копійку); заборгованість за відсотками за кредитним договором за № 0 у сумі 9061,10 грн. (девять тисяч шістдесят одна гривня десять копійок; заборгованість за відсотками за кредитним договором за № 1 у розмірі 222 216,99 грн. (двісті двадцять дві тисячі двісті шістнадцять гривень девяносто девять копійок).

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КМ номер 329011, виданий 17 вересня 2005 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», розрахунковий рахунок НОМЕР_2, МФО 380236, код за , судовий збір у розмірі 3441 грн. (три тисячі чотириста сорок одну гривню).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_8

ОСОБА_2