Справа № 214/4233/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 грудня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Горбуновій Л.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника третьої особи виконавчого комітету Саксаганської районної

у місті ради - Ляшенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання членом сім'ї наймача, визнання права користування квартирою, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить : визнати ОСОБА_1 членом сім'ї наймача квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1; визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову вказала, що з травня 2000 року, вона - ОСОБА_1, зі згоди відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселилася в квартиру АДРЕСА_1, де з того часу проживала з ними однією сім'єю, вела спільне господарство, потреби у державній реєстрації місця проживання за даною адресою, на той час, у неї не було. З кінця 2000 року, відповідачі фактично виїхали з вищезазначеної квартири і до цього часу в даній квартирі не з'являлися, що підтверджується актом від 23.06.2016 року. Весь цей час фактично мешкає в даній квартирі, сплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт квартири, що підтверджується актом від 03.06.2016 року.

Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Про можливість захисту свого права бути визнаним членом сім'ї наймача у осіб, які вселилися до наймача та постійно проживали з ним і вели з ним спільне господарства, а отже у них виникли права і зобов'язання за договором найму жилого приміщення, підтверджено судовою практикою, а саме правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у своїй постанові від 11.07.2012 року у справі № 6-60цс12.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-2 ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що,вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Це означає, що наявність чи відсутність державної реєстрації місця проживання самі по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно зі ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99, до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Вважає, що таким чином, не дивлячись на те, що вона - позивач, не перебувала у безпосередніх родинних зв'язках з відповідачами, враховуючи те, що тривалий час проживала разом з ними та вела з ними спільне господарство, то відповідно до положень ст.ст. 64, 106 ЖК УРСР, ст. 3 СК України, підлягає визнанню членом сім`ї відповідачів.

В той же час, як було вище зазначено, відповідачі вже тривалий час не мешкають в даній квартири, не сплачують комунальні послуги, та в квартирі відсутні їхні особисті речі.

Відповідно до положень ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з положеннями ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи те, що відповідачі більше шести місяців без поважної причини не мешкають в даній квартирі, не сплачують комунальні послуги, чим перешкоджають їй у користуванні даною квартирою, що призводить до додаткових витрат на утримання даної квартири, то вважає, що вони підлягають визнанню такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням.

В ході розгляду справи у якості третьої особи залучений виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та в своїх поясненнях підтвердила зміст позову. Крім того пояснила, що в 1980 році шлюб розірвала. Родина ОСОБА_4 доводиться їй родичами. Так як потрібно було доглядати за ОСОБА_3, в 2000 році приїхала до них жити в спірну квартиру. В 2006 році відповідачі виїхали на проживання до РФ. При цьому надала суду письмові пояснення, згідно яких з 2007 року здійснила у квартирі: заміну вхідний дверей, другої двері, встановила замки, заміну електропроводки, розеток, виключателів, крану у ванній кімнаті, водопровідних труб, замінила унітаз, колонку, електролічильник, переклеїла шпалери, а також несла витрати при встановленні у будинку лічильнику тепла та заміні труб у підвалі.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавали, від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, судом проведено заочний розгляд справи.

Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що проти задоволення позову не заперечує. Після дослідження доказів по справі, допиту свідка ОСОБА_7 пояснила, що позов визнає.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що родину ОСОБА_4 знає, проживає по сусідству з 1985 року. ОСОБА_1 знає з 2000 року, коли остання вселилася в квартиру №13, де проживали її родичі, щоб доглядати за ОСОБА_3. З квартири позивача ніхто не виганяв, на даний час ОСОБА_1 проживає в квартирі одна.

У судовому засіданні безпосередньо дослідженні наступні письмові докази: акт (а.с.4,5), ордер (а.с.43), квитанції (а.с.45,46,47,48,49,50,51,52,53,54), товарний чек (а.с.55), чеки (а.с.56,,57,58,59, видаткова накладна, схема, акт (а.с.60), акт на відключення (а.с.61).

Суд оцінюючи, відповідно до ст. 212 ЦПК України всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

У судовому засіданні встановлено, що є наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 У вказану квартиру позивач ОСОБА_1 вселилася з дозволу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у травні 2000 року, та проживала з ними однією сім'єю, доглядала за відповідачем ОСОБА_3 У спірній квартирі позивач мешкає до даного часу, сплачує комунальні платежі, за власний рахунок здійснила заміну вхідний дверей вказаної квартири, електропроводки, розеток, водопровідних труб, колонки, електролічильника, крану у ванній кімнаті, унітазу, переклеїла шпалери, а також несла витрати при встановленні у будинку лічильнику тепла та заміні труб у підвалі. Відповідачі у 2006 році виїхали з квартири та до даного часу у квартирі не проживають.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, свідка, та наявними в справі письмовими доказами: актами (а.с.4,5), ордером (а.с.43), квитанціями (а.с.45,46,47,48,49,50,51,52,53,54), товарним чеком (а.с.55), чеками (а.с.56,,57,58,59, видатковою накладна, схемою, актом (а.с.60), актом на відключення (а.с.61).

Відносини між сторонами регулюються нормами ЖК України.

Відповідно до ст. 64 ч.ч.1,2 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 65 ч.2 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 постійно проживала разом з відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, наймачем якої є ОСОБА_4, доглядала за ОСОБА_3, тобто вела з ними спільне господарство, а тому може бути визнана членом сім'ї наймача.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідачі відсутні в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Вислухавши позивача, свідка, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 слід стягнути в рівних частках на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1102 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 64,65,71,72 ЖК України, ст. ст. 8, 10, 11, 88, 208, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 членом сім'ї наймача квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рівних частках витрати по сплаті судового збору в сумі 1102 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов