АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4408/15-ц 22-ц/774/1595/К/16
Справа № 215/4408/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1595/К/16 суддя Демиденко Ю.Ю.
Категорія № 27 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.

за участю: секретаря Чубіної А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_2 (далі ПАТ «ВіЕйБіБанк») звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 лютого 2012 року між ПАТ «ВіЕйБіБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №BL_КГ00096262, за умовами якого банк надав, а відповідач отримала у кредит грошові кошти в сумі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,01% на рік та з кінцевим терміном повернення до 24 лютого 2015 року.

Однак, відповідач, відповідно умов кредитного договору, свої зобов'язання не виконував належним чином, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість станом на 05.08.2015 року в розмірі 51431,29 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6909,19 грн., відсотки за користування кредитом 0,69 грн., комісія 7296,31 грн. та штраф 37225,10 грн.

У звязку із чим, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по кредиту в розмірі 51431,29 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 травня 2016 року Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованість по кредитному договору в сумі 14179 грн., 19 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕйБіБанк», посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк»суми штрафу в розмірі 37225,10 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

На думку представника ПАТ «ВіЕйБіБанк»суд, відмовляючи в стягненні штрафу, керувався вимогами ч. 3 ст. 551 ЦПК України та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки оскільки останній значно перевищує розмір збитків. Проте, заявник апеляційної скарги не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідачем не надано доказів складного матеріального становища, або наявності інших істотних умов, які б вплинули на виконання ним зобовязань.

Крім того зазначає, що Фонд, являючись отримувачем та розпорядником коштів Державного Бюджету України, набув права кредитора ПАТ «ВіЕйБіБанк», у звязку з чим ухилення боржником ОСОБА_5 від сплати боргу за кредитним договором та ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог, призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси, що порушить правадержави в особі Фонду та інших кредиторів ОСОБА_6.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції оскаржено лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк» суми штрафу в розмірі 37225,10 грн., тому згідно вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в іншій частині оскаржене рішення не переглядатиметься судом апеляційної інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24.02.2012 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1» та ОСОБА_3 укладено договір банківського обслуговування № BL_КГ00096262, за умовами якого банк надав відповідачеві у кредит грошові кошти в сумі 10000,00 гривень зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,01% на рік та з кінцевим терміном повернення до 24 лютого 2015 року (а.с.11-18).

Відповідно до п. 4 Договору, за управління кредитом позичальником сплачується комісія у розмірі 3,00% від суми кредиту.

Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором банківського обслуговування № BL_КГ00096262 від 24.02.2012 року в частині погашення заборгованості та щомісячної сплати відсотків за користування кредитом не виконав належним чином, у зв'язку з чим станом на 05 серпня 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 51431,29 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 6909,19 грн., відсотки за користування кредитом 0,69 грн., комісія 7296,31 грн. та штраф 37225,10 грн. (а.с. 6-7).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБіБанк» в частині стягнення з ОСОБА_3 штрафу в розмірі 37225,10 грн., суд першої інстанції керувався вимогами ч.3 ст.551 ЦК України, а також враховував погашення відповідачем частини боргу, також враховував, що розмір штрафних санкцій перевищують суму основного боргу більш ніж в 5 разів.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ«ВіЕйБі Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно (а.с.4). Рішенням виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 213 від 22.02.2016 року, продовжено процедуру ліквідації банку та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_7 на строк до 19.03.2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів.

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В статті 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно умов укладеного між сторонами договору № BL_КГ00096262 від 24.02.2012року, позивач зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у кредит, натомість останній, в свою чергу, має перед позивачем зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом.

Згідно з п. 2.5 договору позичальник, зобов'язаний щомісячно повертати частинами кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплачувати можливі штраф та пеню.

Відповідно до п. 9 спеціальної частини договору, за неналежне виконання зобов'язань позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25% відсотків від суми кредиту.

Пунктом 4.2 даного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п. 3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в спеціальній частині договору.

Згідно п. 3.3.3 загальної частини договору встановлено, що у випадку прострочення виконання будь-яких боргових зобов'язань за договором, не пізніше 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку надати до банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку.

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Однак позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів направлення відповідачеві на виконання умов п.3.3.3 укладеного Договору, письмової вимоги боржнику про прострочення виконання зобовязання, а Боржник не пізніше 10 календарних днів надати документальне підтвердження поточного доходу за останні півроку.

Тобто умова застосування позивачем до відповідача виду відповідальності у вигляді штрафу обумовлена сторонами у договорі та містить три необхідні ознаки, а саме прострочення виконання зобовязання більше ніж на 60 календарних днів, надіслання ОСОБА_6 письмової вимоги та не надання боржником документального підтвердження поточного доходу за останні шість місяців.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази про надіслання письмової вимоги позивачем ПАТ «ВіЕйБі Банк» відповідно до п.4.2. та п.3.3.3, отже правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_3 штрафу відсутні.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника позивача в апеляційній скарзі, що часткове задоволення позовних вимог, призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси, що порушить права Держави в особі Фонду та інших кредиторів ОСОБА_6, оскільки правові підстави для стягнення з Боржника ОСОБА_3. в частині стягнення штрафу відсутні.

Проте, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення посилався на вимоги ч.3 ст. 551 ЦК України та відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу, зменшивши розмір неустойки, яка перевищує розмір основного боргу.

З даним висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується виходячи з наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу, виходячи з наведеного вище.

Відтак, слід погодитись із доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині мотивів відмови у задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 37225,10 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313,314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 травня 2016 змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 37225,10 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_8