Справа № 370/2196/15-ц Головуючий у І інстанції Устимчук М. Ю.
Провадження № 22-ц/780/4950/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 26 13.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Олійника В.І., Лівінського С.В.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 липня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №634 від 02.11.2006 року в розмірі 19 469 доларів США 54 центи, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: земельну ділянку площею 0,6013 га, розташовану на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області, с.Мар'янівка; земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області, с.Мар'янівка; жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, які є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 02.11.2006 року, реєстровий №2027, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., шляхом набуття на це майно права власності ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 02.11.2006 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою 12,65% річних зі строком погашення не пізніше 02.11.2016 року.

Згідно Додаткової угоди від 21.06.2007 року було збільшено суму кредиту до 35 000 доларів США зі сплатою 12,65% річних на суму траншів кредиту, що не перевищує 30 000 доларів США, 14% річних на решту суми траншів кредиту, а саме 5 000 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, 02.11.2006 року між ним та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О. за реєстровим №2027, згідно якого в іпотеку ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» передано належні ОСОБА_2 земельні ділянки та житловий будинок.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором в частині надання кредиту виконав в повному обсязі, натомість відповідач в порушення вимог законодавства та умов кредитного договору не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування ним у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором, що привело до утворення заборгованості, внаслідок чого позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08 липня 2016 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно, яке є предметом Іпотечного договору від 02.11.2006 року, який укладений між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2027, а саме: земельну ділянку площею 0,6013 га, розташовану на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області с. Мар'янівка; земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області с. Мар'янівка; жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом набуття права власності ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на предмет іпотеки: земельну ділянку площею 0,6013 га, розташовану на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області с. Мар'янівка; земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області с. Мар'янівка; жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну.

02.11.2006 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №634, відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3. якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 30 000 доларів США 00 центів з терміном повернення кредиту - 02 листопада 2016 року. За користування кредитом встановлювалась плата в розмірі 12,65% річних (п. 1.4 кредитного договору).

Додатковою угодою №1 від 21.06.2007 року в кредитному договорі № 634 від 02 листопада 2006 року пункт 1.1. викладено в наступній редакції: «Банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 35 000,00 доларів США 00 центів»; пункт 1.4. кредитного договору № 634 від 02 листопада 2006 року викладено в наступній редакції: «Плата за користування кредитом: 12,65% річних на суму траншів кредиту, що не перевищують 30 000,00 доларів США; 14,00% річних на решту суми траншів кредиту, а саме 5 000,00 доларів США».

Відповідно до п.3.3.3. кредитного договору позичальник зобов'язувався повертати частини кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, також на вимогу банку сплачувати можливі штраф та пеню.

Судом також встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, натомість відповідач порушив покладені на нього обов»язки щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управління кредитом, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 08 липня 2015 року становить 19 469 дол. США 54 центи, з яких: заборгованість за кредитом - 14 370,00 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 5 099,54 дол. США, та 18 754 грн. 96 коп., що складається з: комісії за РО - 0,00 грн.; неустойки за несвоєчасне погашення кредиту - 18 754,96 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором, 02.11.2006 року між банком та позичальником було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2027.

Відповідно до умов вказаного Іпотечного договору Іпотекодавцем передано в іпотеку банку наступне нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,6013 га, розташовану на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області с.Мар'янівка; земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області с. Мар'янівка; жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 7.1. Іпотечного договору в разі порушення позичальником зобов'язання за кредитним договором чи Іпотекодавцем зобов'язань за цим договором, а також інших обов'язків іпотекодавця/позичальника, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 7.3. Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору іпотеки.

Відповідно до п. 7.4. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 7.4. цього Договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, однак з такими висновками суду в повній мірі погодитись не можна, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи на захист: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В свою чергу, судовий спосіб, встановлений статтею 39 Закону України «Про іпотеку», передбачає два механізми звернення стягнення на предмет іпотеки: реалізація предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону.

Таким чином, як у статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і у договорі іпотеки, укладеному між сторонами, зазначено, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, суд не взяв до уваги умови іпотечного договору, укладеного між сторонами, а саме пункт 7.5., який регулює умови задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки та передбачає, що цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з дня прийняття ним письмового одноосібного рішення про придбання предмета іпотеки у власність.

В матеріалах справи відсутні дані про застосування позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами іпотечного договору в якості правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Суд першої інстанції не врахував вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» та не взяв до уваги умови іпотечного договору, в зв'язку з чим помилково застосував спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, що не підлягає застосуванню у судовому порядку.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Враховуючи те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань є позасудовим способом врегулювання такого питання, що випливає як з вимог ст.ст. 37, 39 Закону України «Про іпотеку», так і з іпотечного договору, укладеного між сторонами, рішення суду про задоволення позову шляхом визнання за ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» права власності на предмет іпотеки у вигляді земельних ділянок та житлового будинку, є таким, що порушує норми матеріального права та підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову в позові.

Оскільки в задоволенні позову відмовляється, понесені позивачем по справі судові витрати іншою стороною йому не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 липня 2016 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :