Справа № 510/1504/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2016 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача Котловинської сільської ради, позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву.

Представник позивача на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся із відповідними вимогами та просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя його матері ОСОБА_2 належало:

-житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Котловина, вул. Центральна, 46, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок складений 30.06.2016 р.

На випадок смерті ОСОБА_2 не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 13.05.2001 року померла. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є її син, ОСОБА_1, який після смерті матері, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном на підставі ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року. Інших спадкоємців на момент розгляду справи не встановлено. Після смерті ОСОБА_2 ніхто із спадкоємців до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, однак позивач прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном. Так, після смерті спадкодавця, позивач сприймався оточуючими як власник будинку.

Позивач пізніше звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з порушенням 6-місячного строку, однак у цьому випадку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок (правовстановлюючий документ, реєстрацію якого було проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно), про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину від 08.09.2016 р. Після смерті ОСОБА_2, це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої ОСОБА_2 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, представник відповідача не заперечував, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця на своє ім'я.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки ОСОБА_2 померла у 2001р. ( до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач фактично прийняв спадщину після її смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого.

Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, причому ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя ОСОБА_2, не була проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, таким чином відсутній правовстановлюючий документ, який позивач не зміг надати нотаріусу, а зареєструвати право власності після смерті спадкодавця є неможливим, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 2 ст. 9 ЦК Української РСР 1963 р., цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті, у звязку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вищевказаний житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст. ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р.,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на :

-житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Котловина, вул. Центральна, 46,

після смерті ОСОБА_2, померлої 13.05.2001 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник