АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/1874/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Музичко С.Г.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.

при секретарі - Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року позов КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 5 455,19 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам. Вказує, що позивачем житлово-комунальні послуги не надавалися. З приводу ненадання чи неналежного надання послуг відповідачі звертались із відповідними заявами. На думку апелянта, заборгованість розрахована не вірно.

Вважає, що відсутність підписаного договору не може бути підставою для стягнення боргу за фактично спожиті відповідачами житлово-комунальні послуги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та її представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скаргу підтримали просили її задовольнити, рішення скасувати.

Представник позивача ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі, користуючись житлово-комунальними послугами не вносили своєчасно плату за спожиті послуги у повному обсязі.

Висновок суду не відповідає обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

Судом встановлено, що згідно Довідки форми 3, виданої ТОВ «Кийградсервіс», відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_1

Відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної в м. Києві ради перейменоване у КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», яке є позивачем у даній справі.

Згідно з вимогами ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 179 ЖК України, користування квартирами приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму. Власник квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Однак, відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для нестягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Проте, виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених колегією письмових доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні інші підстави для відмови у задоволенні позовних вимог КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району м. Києва», враховуючи наступне.

Умовами ч.2 ст. 265 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суду приймає до уваги посилання представника апелянта на пропуск позивачем позовної давності, так як відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стороною відповідача заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, вересня 2008 року по серпень 2011 року відповідач не здійснювала оплату житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, що становить 4 731,57.

З досліджених апеляційним судом квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг за період з жовтня 2008 року по липень 2010 року, що були надані відповідачем, встановлено, що у зазначений період відповідачем жодного разу не вносились грошові кошти у розмірі, більшому ніж було нараховано за поточний місяць.

Представником позивача вказані обставини не спростовані - не надано платіжних документів, які б підтверджували вчинення відповідачем дій, які б свідчили про погашення боргу, що відповідно до ст. 264 ч. 1 ЦК України не перериває перебіг строку позовної давності.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що заборгованість, яку просив стягнути позивач утворилась з 2008 року.

З огляду на наведене та враховуючи положення ст. ст. 256, 257, 267 ч. 4 ЦК України, час звернення позивача до суду з даним позовом червень 2014 року , не надання позивачем доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для відмови у позові у зв'язку з пропуском без поважних причин строку позовної давності.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З наданих суду квитанцій (а.с.114-129) убачається, що відповідач не належним чином виконує свої зобов'язання щодо сплати спожитих житлово-комунальних послуг з жовтня 2008 року, при цьому, будь-яких платежів, окрім періодичних, на погашення суми боргу, яка утворилась за попередній період відповідачем не вчинено, враховуючи, також в матеріалах справи відсутні будь-які докази про направлення вимоги про погашення заборгованості.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до положень ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Представник позивача не навів переконливих доводів та відповідних доказів, які б спростовували правильність сплачених відповідачами сум у направлених на їх адресу квитанціях, що були нараховані позивачем.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про ухвалення у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог КП «ЦОС Шевченківського району».

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309, 313-315 ЦПК України колегія суддів ,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді