Справа № 500/8993/13-ц
Провадження № 2/500/1085/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Баннікової Н.В.

при секретарях Вєлєвій А.Б., Тюміній О.А., Чемоширяновій Л.В., Борчану О.М., Топтигіній О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Магніт-авто», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, частково недійсною довідки-рахунку та переведення прав і обовязків покупця,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом про визнання недійсною довідки-рахунку № 871705 Серії КІМ від 05.08.2011 р., обґрунтовуючи його тим, що він ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 у серпні 2011 р. за 52 000 грн. у рівних частках (по 26 000 грн. від кожного) придбали у ОСОБА_4 пасажирський автобус «ХАЗ 325002», 2009 року випуску. Придбанням та оглядом автотранспорту у м. Житомир займався він позивач. Гроші також передавались ним із відповідачем продавцю у двох, у присутності брата продавця ОСОБА_6 в рівних частках. Свідоцтво про реєстрацію вони із відповідачем вирішили оформити тільки на одне імя - відповідача ОСОБА_3, оскільки у майбутньому він позивач бажав працювати водієм за межами м. Ізмаїл. Крім того, ще до придбання автобусу вони вирішили оформити транспортний засіб на одного з них та працювати удвох на маршруті. Жінка позивача позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою дружини відповідача ОСОБА_3, тобто у нього із відповідачем були довірчиві відносини.

Проте, при оформленні довідки-рахунку у ТОВ «Магніт-авто» ОСОБА_3 не зазначив, що гроші за автомобіль сплачували вони удвох в рівних долях. Згідно довідці Головного управління МВС України в Одеській області по базі даних ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Ізмаїл, Ізмаїльського та Кілійського районів вказаний транспортний засіб зареєстровано на імя ОСОБА_3 З 2011 р. на спірному транспортному засобі працювали вони з відповідачем удвох, а через деякий час він позивач поставив замість себе іншого водія. У кінці 2012 р. він поставив перед ОСОБА_3 питання про вирішення прибутку від автобусу, проте останній не визнав його права на 1/2 частину автобусу та не дає можливості користуватись ним.

Уточнивши зміст позовних вимог, позивачі остаточно просили визнати частково недійсним договір купівлі-продажу пасажирського автобусу, частково недійсною довідки-рахунку та переведення прав і обовязків покупця 1/2 частини автобусу на позивачів (а.с.83-84, 204 т.1).

У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суду додатково пояснив, що до Житоміру для придбання автобусу поїхали позивач ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ОСОБА_7 займався оглядом автобусу, а ОСОБА_3 - оформленням документів, але придбали автобус вони у двох порівну за 52 000 грн. по 26 000 грн. кожний. У підтвердження вказаного послався на письмові розписки, укладені від імені ОСОБА_4 та його брата ОСОБА_6, відповідно, від 05.08.2011 р., в яких зазначено, що гроші надавались від двох в рівних частинах по 26 000 грн. від ОСОБА_7 та ОСОБА_3 В подальшому, надав суду розписки від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_6 від 05.08.2011 р. щодо передачі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 за вказаний транспортний засіб по 10 000 доларів кожний. У судовому засіданні 21.03.2016 р. представник позивачів суду пояснив, що ОСОБА_7 надавались ОСОБА_4 за покупку автобусу 10 000 доларів США та 20 000 гр. ОСОБА_3 на ремонт автобусу.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 у судових засіданнях 13.10.2015 р. т 16.11.2015 р. суду пояснив, що на нараді двох сімей: його та ОСОБА_7 було вирішено, що ОСОБА_7 надасть йому частину грошей для придбання вказаного автобусу для того, щоб його зацікавити та залучити до роботи. А після придбання автобусу, він буде на ньому працювати деякий час та поверне свої гроші. ОСОБА_7 був спеціально залучений до придбання автобусу, але не був його співвласником, він тільки позичив гроші.

Відповідач ТОВ «Магніт-авто» у судове засідання не з явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації юридичної особи у відповідності до ч.ч.3,5 ст. 74 ЦПК України належним чином (а.с.85, 125-126 т.2).

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації у відповідності до абз.абз. 4,5 ч.5 ст. 74 ЦПК України належним чином, раніше подавав завірену нотаріально заяву про розгляд справи у його відсутність, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню (а.с.29-30 т.1, а.с.89, 127-128 т.2).

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з явився, про час та місце розгляду справи повідомлен належним чином (а.с.123 т.2).

Заслухавши представника позивачів, відповідача та його представника, свідка ОСОБА_8, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Відчуження транспортного засобу, на час виникнення правовідносин між сторонами, могло бути проведено, зокрема, одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса; продаж шляхом оформлення довідки-рахунку.

Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року № 1200 (далі - Порядок), в редакції станом на серпень 2011 р., визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки.

Усі графи довідки-рахунку, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу «вартість» вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п. 14 Порядку).

Як визначено п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі- Порядок), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

П. 6 Порядку встановлено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції (далі - підрозділи Державтоінспекції). Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально. У графі "Особливі відмітки" свідоцтва про реєстрацію або тимчасового реєстраційного талону транспортних засобів щодо іншого співвласника може бути зроблено запис: "(прізвище, ім'я, по батькові або найменування юридичної особи має право керувати (експлуатувати) та є співвласником".

Згідно п. 16 Порядку на зареєстровані у підрозділі ДАІ транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію. Транспортні засоби підлягають реєстрації з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів (п. 3 Порядку).

Судом встановлено, що 05.11.2011 року суб'єктом господарювання ТОВ «Магніт-Авто» було оформлено договір купівлі-продажу транспортного засобу - автобусу «ХАЗ 325002», кузов Y6R0202, вартістю 52 000 грн., та у підтвердження вказаного видано довідку-рахунок серії КІМ № 871705 на імя покупця - відповідача ОСОБА_3 (а.с.5, 33 т.1).

Після підписання договору купівлі-продажу автомобіля позивачем ОСОБА_7 не надавалося жодних пропозицій щодо внесення змін до даного договору, а ні щодо покупця, а ні щодо вартості транспортного засобу, що свідчить про те, що останній його не оспорював, був погоджений з усіма умовами договору.

Недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу в частині його вартості судом не визнавався.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, при укладенні договору купівлі-продажу (видачі довідки-рахунку) ОСОБА_7 присутнім не був. Були присутні лише ОСОБА_4 попередній власник транспортного засобу, та ОСОБА_3

Крім того, суд ставиться критично до розписок, укладених від імені третьої особи ОСОБА_4 у підтвердження того, що спірний транспортний засіб було придбано ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у двох і рівних частках, оскільки від однієї і тієї ж дати 05.08.2011 р. було укладено дві але різного змісту розписки: перша, що транспортний засіб було придбано за 52 000 грн. та друга, що транспортний засіб було придбано за 20 000 дол. США (а.с.10, 130 т.1).

До того ж, у подальшому транспортний засіб було зареєстровано: 12.08.2011 р. із видачею тимчасового реєстраційного талону, а 17.08.2011 р. із видачею свідоцтва про реєстрацію серії САЕ № 994266 на підставі заяви ОСОБА_3 (а.с.9, 75 т.1).

Не було зазначено інших співвласників або осіб із правом керування вказаним автобусом у технічному паспорті у відповідності до п.6 Порядку.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні 09.03.2016 р. суду показав, що на вказаному автобусі він пропрацював водієм з квітня 2012 р по лютий 2013 р. Наймав його в якості водія ОСОБА_7 За цей період зароблені гроші він віддавав або ОСОБА_7 або його жінці ОСОБА_1 На ремонт автобусу останні гроші не надавали, не сплачували вони гроші ні за страхування, ні за проведення технічних оглядів, на за діагностику транспорту, автобус повністю був на утриманні ОСОБА_3 (а.с.232 т. 1, а.с.54-50 т.2).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

За приписами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Проте, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для недійсності 1/2 договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Крім того, за договором купівлі-продажу автотранспортних засобів шляхом видачі довідки-рахунку, способом захисту порушеного права є тільки визнання недійсним договору купівлі-продажу, а не довідки-рахунку.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог.

Керуючись Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим

постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року № 1200, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, ст.ст.16, 215, 203, 626, 628, 655 ЦК України, ст.ст.10,11,58-59,60,88,209,212-215,218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Магніт-авто», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, частково недійсною довідки-рахунку та переведення прав і обовязків покупця відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:(підпис) З оригіналом згідно: Суддя:ОСОБА_9