АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/344/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівКорнієнко Н. В. , Пономаренка В. В.
при секретаріГончар Л. В.

представника позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

представника ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2015 року по справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_9 про визнання припиненою поруки,

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 49290,00 доларів США з розрахунку 14,50% річних з кінцевим терміном повернення 12 червня 2015 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк», як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

13 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки.

ОСОБА_9 умови кредитного договору належним чином не виконувала в наслідок чого утворилася заборгованість у сумі 963866,61 грн., яка складається: за додатковою угодою № №1 у сумі 606359,41 грн. - заборгованість за кредитом; 353473,75 грн. - заборгованість за відсотками та за кредитним договором № №0 - 4033,45 грн.

У зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_7 на його користь заборгованість в сумі 963866,61 грн.

26 червня 2015 року ОСОБА_7 подала до суду зустрічну позовну заяву та просила суд визнати припиненою поруки між ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк» від 13 червня 2008 року в зв'язку з укладенням кредитором та боржником без узгодження з нею додаткової угоди №2, якою збільшено її відповідальність та перенесенням банком в квітні 2009 року строку виконання кредитного договору.

17 вересня 2015 року представник ПАТ «Дельта Банк» подав до суду клопотання про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_7 на його користь заборгованість в сумі 1636893,03 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2015 року в задоволенні позовів ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ПАТ «Дельта Банк», подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта банк» задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_7 також не погоджується з рішенням Придніпровського районного суду від 30 жовтня 2015 року та подала апеляційну скаргу, вважаючи що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, просить його змінити в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати поруку припиненою.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_7 підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_9 про визнання припиненою поруки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Така порука припиняється з моменту збільшення основного зобов'язання боржника без згоди поручителя. Відносно позовних вимог ОСОБА_7 про визнання поруки припиненою, то суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог за пропуском строків позовної давності.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 13 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 49290,00 доларів США з розрахунку 14,50% річних з кінцевим терміном повернення 12 червня 2015 року.

В цей же день 13 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_9 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту, відповідно до п. 1 додаткової угоди до основного договору додавався графік платежів та п. 1.2 додаткової угоди до основного договору також додавались тарифи банку.

З метою забезпечення виконання кредитного договору між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_7 13 червня 2008 року було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_7 взяла на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність за виконання ОСОБА_9 зобов'язання по поверненню кредитних коштів.

Згідно додаткової угоди №2 від 30.01.2009 року до кредитного договору від 13.06.2008 року, укладеної між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_9 було встановлено новий строк повернення кредиту ОСОБА_9 до 13.06.2023 року. Інші умови кредитного договору не змінювались.

Претензією-вимогою до боржника ОСОБА_9 від 15.04.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» зважаючи на погіршення фінансового стану ОСОБА_9, що не дозволяє її належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, відповідно до пункту 5.3 кредитного договору банк прийняв рішення про дострокове стягнення кредиту і процентів, отриманих боржником згідно кредитного договору та просив терміново, не пізніше 18.05.2009 року повністю сплатити залишок заборгованості по кредитному договору (а.с.197).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк», як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

ОСОБА_9 умови кредитного договору належним чином не виконувала в наслідок чого утворилася заборгованість у сумі 963866,61 грн., яка складається: за додатковою угодою № №1 у сумі 606359,41 грн. - заборгованість за кредитом; 353473,75 грн. - заборгованість за відсотками та за кредитним договором № №0 - 4033,45 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду від 04.02.2011 року позов Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" в особі Черкаського управління Центрального регіонального департаменту Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10 про дострокове стягнення кредиту і процентів, стягнення пені і неустойки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 13.06.2008 року в розмірі 50 154,99 доларів США звернуто стягнення на передану відповідачем ОСОБА_10 в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 51,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_10 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.08.2007 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» з прилюдних торгів через органи ВДВС.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 до ПАТ „УкрСиббанк" про визнання договору про надання споживчого кредиту удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину, зустрічного позову ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про визнання правочину недійсним, зустрічного позову ОСОБА_10 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про визнання договору іпотеки таким, що припинив свою дію відмовлено.

Зазначене рішення набрало законної сили та звернуто до виконання.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», АТ «УкрСиббанк» передав (відступив), а АТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінив АТ «УкрСиббанк», як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» перейшло (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Увалою Придніпровського суду Черкаської області від 18 травня 2013 року проведено заміну стягувача в виконавчому провадженні з ПАТ «УкрСиббанк» на АТ «Дельта Банк». В зв'язку з мораторієм на звернення стягнення на житло, що є предметом іпотеки і куплене за кошти взяті в кредит, виконавче провадження на час дії мораторію, зупинене.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, але є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти вимоги кредитора в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Установивши у справі, яка переглядається, що перенесення строку виконання кредитного договору з 2015 року на 2023 рік, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами могло привести до збільшення відповідальності поручителя лише після 2015 року, так як додатковою угодою №2 було змінено в сторону збільшення лише строк повернення коштів, всі інші складові кредитної угоди - графік повернення кредиту, відсотки за користування кредитом, штрафні санкції та інші істотні умови кредитного договору не змінювались, суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір поруки є припиненим.

Але 13.04.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» направив боржнику претензію-вимогу про дострокове витребування кредиту та процентів, в якій посилаючись на погіршення фінансового стану боржника, що не дозволяє боржнику належним чином виконувати взяті зобов'язання перед банком за кредитним договором відповідно до п.п. 5.3 кредитного договору банк прийняв рішення про дострокове стягнення кредиту і процентів та запропонував терміново, не пізніше 18.05.2009 року повністю сплатити залишок по кредитному договору, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, або ж звернувшись до відділення банку, де був оформлений кредит. Даною претензією-вимогою позивач фактично анулював додаткову угоду №2, так як термін дії внесених нею змін не наступив і дана додаткова угода №2 втратила свою чинність.

Таке право на дострокове витребування кредиту та процентів за користування кредитом передбачено п. 12.1 кредитного договору та частиною 2 статті 1050 ЦК України. Таким чином, Банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і в черговий раз змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, визначивши днем остаточного його погашення 18.05.2009 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до пункту 3.1 договору поруки, договір поруки набув чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

При цьому умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Тобто за наявності у спірному договорі відповідної умови договору щодо його дії до виконання у повному обсязі зобов'язань за договором кредиту і цим договором до нього слід застосовувати положення ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Водночас у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Одночасне направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту у зв'язку з наявністю заборгованості не є вимогою кредитора до поручителя в сенсі ч. 4 ст. 559 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі N 6-28цс14).

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 17.09.2014 у справі N 6-53цс14, словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки слід розуміти, як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Дійшовши по суті правильного висновку про необхідність захисту судом права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки в разі його невизнання кредитором, суд першої інстанції при винесенні рішення дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання поруки припиненою саме на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України у зв'язку з укладенням додаткової угоди N 2 від 30.01.2009 до кредитного договору. При цьому суд першої інстанції виходив з висновку про те, що надання боржником ОСОБА_9 згоди на збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, здійснено нею з порушення прав поручителя ОСОБА_7, що не потягло і не могло потягти за собою ніяких правових наслідків, так як кредитором 13.04.2009 року в черговий раз було змінено строки виконання основного зобов'язання з кінцевим строком погашення кредиту 18.05.2009 року.

Тому суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи виходить з встановлених обставин, наявність яких зумовлює припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України в зв'язку з зменшення строку виконання зобов'язання боржником за кредитним договором до 18.05.2009 року на підставі листа-претензії.

Так, встановивши обставини відсутності встановлення у договорі поруки його строку, а також отримання ОСОБА_9 листа-претензії АКІБ "УкрСиббанк" N 265-31/3/360 від 13.04.2009 року, направленого останнім в порядку реалізації передбаченого п. 3.5 кредитного договору права кредитора вимагати дострокового виконання позичальником усіх своїх зобов'язань протягом 30 календарних днів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про настання строку пред'явлення АКІБ "УкрСиббанк" до позивача як поручителя вимоги щодо повернення отримання у кредит коштів з 18.05.2009 року (момент настання строку погашення зобов'язання). Оскільки АКІБ "УкрСиббанк" не реалізував своє право на звернення до поручителя протягом шести місяців з вказаної дати, тобто до 18.11.2009 року, а звернувся до з позовом до суду лише 19.11.2014 року, колегія суддів приходить до висновку, що відповідна порука припинилася з 19.11.2009 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання поруки припиненою з тих підстав, що вона пропустила строк позовної давності на звернення до суду. Даний висновок суду першої інстанції є необґрунтованим на законі, так як правових наслідків від укладення додаткової угоди №2 між боржником і кредитором для поручителя ОСОБА_7 до 12.06.2015 року не наступило. Правові наслідки для поручителя ОСОБА_7 наступили внаслідок вимоги кредитора до боржника про дострокове та повне виконання кредитних зобов'язань до 18.05.2009 року, тобто перенесення строку виконання зобов'язання на вказану дату. Тому в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання поруки припиненою внаслідок укладення додаткової угоди №2 між кредитором і боржником з 30 червня 2009 року необхідно відмовити по суті.

ОСОБА_7 позовних про визнання поруки припиненою з 18 листопада 2009 року на підставі вимоги кредитора до боржника про дострокове та повне виконання кредитних зобов'язань до 18.05.2009 року, тобто перенесення строку виконання зобов'язання на вказану дату, не заявляла.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі частини 4 статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що порука є припиненою, але не повно встановивши фактичні обставини справи прийшов до помилкового висновку про те, припинення поруки відбулось з 30 червня 2009 року відповідно до додаткової угоди №2 до кредитного договору від 30 січня 2009 року яким було збільшено строк погашення кредиту та правові наслідки поручитель могли наступити лише з 2015 року, тоді як порука припинилась з 18 листопада 2009 року, оскільки АКІБ "УкрСиббанк" переніс строк повернення кредиту на 18.05.2009 року. За таких обставин апеляційні скарги ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_7 підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні первісного позову АКІБ "УкрСиббанк" та зустрічного позову ОСОБА_7 підлягають до відхилення з вище названих підстав.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2015 року задоволити частково.

Рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_9 про визнання припиненою поруки - відмовить.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :