Єдиний унікальний номер 243/6096/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2222/2016
головуючий в I інстанції Мінаєв І.М.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
_______________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Біляєвої О.М.

за участі секретаря судового засідання Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про визнання звільнення незаконним, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в якій подано апеляційну скаргу Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати незаконним його звільнення з комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» /надалі Підприємство/, скасувати накази про звільнення та накладення дисциплінарних стягнень і поновити його на посаді, посилаючись на те, що 21 червня 2016 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання розпорядження яке було незаконним та недійсним, оскільки складено в м. Донецьку в той час, як юридична адреса підприємства в м. Маріуполі, також порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення та роботодавець не отримав письмових пояснень.

Догана від 07 жовтня 2015 року за запізнення на роботу 17 вересня 2015 року також неправомірна, оскільки запізнення на роботу не являється підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності та не враховано поважної причини, затримка на перетині блок посту, через яку запізнення відбулось.

Також позивач як на довід позовної заяви посилався на те що він був відсутній 07 червня 2016 року, 08 червня 2016 року та 14 червня 2016 року з поважних причин, про що свідчать медичні довідки, та позивач вважав незаконним наказ про атестацію, оскільки атестація керівника підприємства не передбачена Положенням чи Статутом Підприємства.

Не було підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинки що мали місце 08 січня 2015 року та 18 лютого 2015 року, оскільки пропущений строк притягнення до такого виду відповідальності.

Посилаючись на зазначені порушення позивач просив стягнути з Підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними та скасовано наказ № 58 від 01 квітня 2016 року «Про проведення атестації» /надалі Наказ № 58 «Про проведення атестації»/ та наказ № 76-к «Про звільнення директора Словянського регіонального виробничого управління ОСОБА_1Г.» від 23 червня 2016 року /надалі Наказ № 76-к «Про звільнення»/, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Підприємства з 23 червня 2016 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 червня 2016 року по 18 листопада 2016 року у розмірі 56744,01 грн., моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. вирішено питання про розподіл судових витрат та допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Підприємства просив скасувати рішення суду та ухвалити нове яким в позові відмовити. Вважав, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи. Зокрема суд не врахував що медичні довідки видані 27 червня 2016 року в той час, як звернення до сімейного лікаря мало місце 07 червня 2016 року, 08 червня 2016 року та 14 червня 2016 року. Та довідки не спростовують обставин того, що працівник ухилявся від проходження атестації. Також судом не врахований зміст самих довідок, а саме того, що працівник протягом нетривалого часу був на прийомі у лікаря і за наслідками огляду не було протипоказань для виходу ОСОБА_1 на роботу.

Іншим доводом апеляційної скарги є те, що рішення суду про скасування Наказу № 58 «Про проведення атестації» належним чином не обґрунтовано, оскільки письмові докази свідчать про правомірність дій роботодавця, та має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення представника Підприємства, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити за таких підстав.

Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1Г з 05 травня 2000 року працював на посаді директора Підприємства. Згідно Наказу № 76-к «Про звільнення» ОСОБА_1 було звільнено за п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України /надалі КЗпП України/, за систематичне невиконання без поважних причин своїх обовязків.

Згідно висновків суду підтверджені обставини невиконання ОСОБА_1 розпорядження № 78 від 30 травня 2016 року «Про передачу будівлі ремонтних бригад з балансу Словянського РПУ на баланс РУЕК» що обґрунтовано мало своїм наслідком винесення Наказу № 129 «Про дисциплінарне стягнення» яким позивачу оголошено догану.

Також на думку суду позивачем в судовому засіданні не спростовані підстави щодо його відсутності на робочому місці 17 вересня 2015 року та не підтверджені підстави для визнання незаконним Наказу № 173 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану.

Та суд першої інстанції вважав що Наказ № 58 «Про проведення атестації» винесений на підставі змін до колективного договору Підприємства що були затверджені 29 березня 2016 року відповідно до протоколу № 1 є незаконним, оскільки суд вважав що сторони у справі визнали той факт що на засіданні комісії по доопрацюванню колективного договору на 2016 рік що відбулось 29 березня 2016 року були відсутні чотири члени комісії та цим самим порушено порядок внесення змін до колективного договору.

Разом з тим, суд вважав що 07 червня 2016 року, 08 червня 2016 року та 14 червня 2016 року ОСОБА_1 був відсутній на засіданні атестаційної комісії так як відвідував лікаря, окрім того 14 червня 2016 року з 1100 по 1400 ОСОБА_1 знаходився у радника з питань узгодження водопостачання населених пунктів Словянського району.

Також згідно висновків суду не можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_1 обставини щодо недостатньої організації роботи та контролю за охороною праці з боку адміністрації Підприємства що потягло настання нещасного випадку на Підприємстві.

Згідно висновків суду при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, роботодавець обмежився лише посиланням на притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган відповідно до наказів № 173 від 07 жовтня 2015 року та № 129 від 21 червня 2016 року, а також посиланням на наказ № 58 від 01 квітня 2016 року щодо ухилення від проведення атестації і посиланням на нещасний випадок, який стався 08 січня 2015 року, та при обранні виду стягнення не врахував ступінь тяжкості вчинених проступків і заподіяну ним шкоду, обставин, за яких вчинено проступки, і попередню роботу працівника, що є порушенням частини 3 статті 149 КЗпП України. Вказане порушення потягло на думку суду першої інстанції незаконне звільнення, та суд поновив права позивача шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді директора, стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Обставини справи щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на підставі Наказу № 129 «Про дисциплінарне стягнення» та Наказу № 173 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» не були оскаржені сторонами та не можуть бути предметом перевірки в суді апеляційної інстанції, також не були оскаржені сторонами висновки суду щодо відсутності вини з боку ОСОБА_1 в тому, що стався нещасний випадок.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та застосував належні матеріальні норми, якими регулюються спірні правовідносини, однак неповно зясував обставини у справі та висновки суду не відповідають обставинам справи.

Згідно наказу № 76-к «Про звільнення директора Словянського регіонального виробничого управління ОСОБА_1Г.» від 23 червня 2016 року підставою для звільнення стало систематичне невиконання без поважних причин своїх обовязків за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

За змістом Наказу № 76-к «Про звільнення» систематичне невиконання обовязків виразилось в:

ухиленні від виконання Наказу № 58 «Про проведення атестації» і незявленні на засідання атестаційної комісії 07 червня 2016 року, в першій половині дня 08 червня 2016 року та відсутності на робочому місці більше трьох годин з 830 годин 14 червня 2016 року;

порушенні трудової дисципліни через невиконання розпорядження № 78 від 30 травня 2016 року «Про передачу будівлі ремонтних бригад з балансу Словянського РПУ на баланс РУЕК» за що ОСОБА_1 згідно наказу № 129 «Про дисциплінарне стягнення» від 21 червня 2016 року /надалі Наказ № 129 «Про дисциплінарне стягнення»/ оголошено догану;

запізненні на роботу та відсутності на селекторній нараді 17 вересня 2015 року за що наказом № 173 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 07 жовтня 2015 року /надалі Наказ № 173 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»/ ОСОБА_1 було оголошено догану;

недостатній організації роботи та відсутності контролю за охороною праці з боку адміністрації Підприємства внаслідок чого стався нещасний випадок на Підприємстві.

Згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;.

З урахуванням положень статті 147 КЗпП України звільнення за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, юридичні факти, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні даного спору, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147 - 149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (стаття 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

За обставинами справи до ОСОБА_1 застосовані дисциплінарні стягнення за Наказом № 173 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та Наказом № 129 «Про дисциплінарне стягнення», які були видані роботодавцем з дотриманням положень статті 148 КЗпП України в строки, які не перевищували місячний термін з дня виявлення проступку, та не втратили сили за давністю і не зняті достроковою, оскільки сторони жодних відомостей з цього приводу не надали та висновки суду першої інстанції про правомірність накладення стягнень не оспорювали.

Після застосування стягнення за Наказом № 173 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за проступок що мав місце 07 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 знову вчинив проступок, так як звільнення за пунктом 3 статті 140 КЗпП України стало заходом стягнення за проступок що мав місце починаючи з 07 червня 2016 року та тривав по 23 червня 2016 року, тобто також після притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно Наказу № 129 «Про дисциплінарне стягнення» за проступок що мав місце 30 травня 2016 року.

Заперечуючи законність свого звільнення ОСОБА_1 посилався на те, що з боку адміністрації Підприємства було порушено порядок внесення змін до колективного договору, що свідчить про незаконність Наказу № 58 «Про проведення атестації».

За змістом Наказу № 58 «Про проведення атестації» за наслідками роботи Словянського регіонального виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в 2015 році комісією прийнято рішення про позачергову атестацію директора ОСОБА_1, у звязку з нещасним випадком з смертельним наслідком що стався в звітній період та не проходженням перевірки знань з охорони праці, як зазначено в наказі з метою оцінки рівня професійної підготовки і виявлення відповідності керівника займаній посаді керуючись затвердженим рішенням балансової комісії, ст. 7.4 Статуту підприємства, п. 8.5 Положення № 5 «Про Словянське регіональне виробниче управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» /надалі Положення/, наказом від 11 жовтня 2010 року № 240 «Про затвердження Положення про атестацію персоналу». Строк атестації наказом спочатку було визначено 12 травня 2016 року, потім замінено на 07 червня 2016 року, та зазначено, що у випадку відсутності ОСОБА_1 в цей день на роботі по причині тимчасової непрацездатності атестація проводиться в любий із послідуючих робочих днів по закінченні тимчасової непрацездатності без окремого попередження.

Діяльність Підприємства здійснюється на підставі Статуту «Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» /надалі Статут/ та Положення № 5 «Про Словянське регіональне виробниче управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в редакції від 12 листопада 2015 року /надалі Положення/.

За Статутом управління Підприємством здійснює генеральний директор, який самостійно вирішує питання діяльності Підприємства в межах чинного законодавства за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції органа управління /п.п. 7.1, 7.4/.

Відповідно до пункту 8.4 якого директор Управління при реалізації своїх повноважень, прав та обовязків несе матеріальну, дисциплінарну та адміністративну відповідальність перед керівником Підприємства за виконання всіх пунктів колективного договору в межах компетенції Управління.

Пунктом 8.5 Положення передбачено, що директор Управління щорічно звітує на балансовій комісії Підприємства про виконання виробничих завдань та про підсумки фінансово-господарської діяльності Управління за звітній період. У випадку визнання роботи управління за звітний період незадовільним, для перевірки відповідності займаній посаді директор Управління проходить атестацію, про що виноситься рішення Балансової комісії.

Пунктом 12.4 Колективного договору погодженим конференцією трудового колективу, передбачено, що необхідні зміни і доповнення в колективний договір протягом строку його дії /з 29 березня 2012 року до прийняття нового колективного договору/ розглядаються на засіданні робочої комісії, що складається із представників профкому і роботодавця, і оформляється у вигляді додатку до договору.

Як вбачається із наказу № 53 від 28 березня 2016 року «Про створення комісії по доопрацюванню колективного договору в 2016 році» /надалі Наказу № 53 «Про створення комісії по доопрацюванню колективного договору в 2016 році»/ створено робочу комісію по доопрацюванню колективного договору в яку ввійшло 20 членів від роботодавця та представників профсоюзу.

Аналізуючи наведені положення право установчих документів Підприємства суд апеляційної інстанції виходить з такого розуміння, що фактичні обставини з приводу нещасного випадку та порушень з боку директора Управління давали підстави керівнику Підприємства для проведення атестації, таке рішення останнього не протирічить Статуту Підприємства та повністю узгоджується із положеннями Колективного договору.

У відповідності із Протоколом № 1 на засіданні комісії по доопрацюванню колективного договору 29 березня 2016 року прийнято рішення про продовження дії колективного договору та внесення в п. 2.6 доповнень до Додатку № 17 «Перелік працівників КП «Вода Донбасу» /надалі Протокол № 1/.

Згідно доповнення до колективного договору що введені в дію з 01 квітня 2016 року Розділ 2 «Виробничо-економічні і трудові відносини» доповнений пунктом 2.6, яким в Додатку № 17 «Перелік працівників КП «Вода Донбасу», які підлягають атестації» визначені категорії працівників, що підлягають атестації до яких віднесений Директор відокремленого підрозділу.

Та суд першої інстанції роблячи висновок про незаконність Протоколу № 1 вважав що на засіданні комісії по доопрацюванню колективного договору на 2016 рік що відбулось 29 березня 2016 року були відсутні чотири члени комісії, при цьому обмежився тільки тим що сторони у справі визнали цю обставину, та припустив що таке засідання не відбулось взагалі, не маючи жодного доказу.

У той же час, належними письмовими доказами спростовані обставини яким суд обґрунтовував своє рішення, та суд жодним чином не відреагував на аргументи відповідача стосовно достовірності обставин та надійності документальних доказів зокрема Наказу № 53 «Про створення комісії по доопрацюванню колективного договору в 2016 році» та Протоколу № 1, які були вирішальними для результатів розгляду справи.

Разом з тим, суд першої інстанції не навів жодної правової підстави або аргументу, так як згідно правоустановчих документів відсутність декількох членів комісії, не має своїм наслідком неправомочність засідання такої комісії і недійсність прийнятих такою комісією рішень, оскільки участь більшості в складі 16 членів такої комісії не оспорювалась сторонами.

У той же час, суд вважав що 07 червня 2016 року, 08 червня 2016 року та 14 червня 2016 року ОСОБА_1 відвідував лікаря, також 14 червня 2016 року з 1100 по 1400 ОСОБА_1 знаходився у радника з питань узгодження водопостачання населених пунктів Словянського району та обмежився тим, що в зазначений час ОСОБА_1 не був на роботі та не пройшов атестацію з поважних причин.

При цьому не взяв до уваги того, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з інших підстав, не через відсутність на робочому місці, а через ухилення позивача від виконання вимоги про проходження атестації. Встановлені у справі обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 як директор мав практичну доступну для нього можливість пройти атестацію в любий зручний для нього час, після 07 червня 2016 року, однак цього не зробив, що свідчить про його свідоме ухилення від такої атестації.

Також підтвердженням неправомірного ухилення директора Управління від проходження атестації та виконання розпоряджень керівника Підприємства свідчать долучені до матеріалів справи акти від 07 червня 2016 року, від 14 червня 2016 року, від 15 червня 2016 року, від 22 червня 2016 року, дві службові записки від 08 червня 2016 року, та розпорядження від 08 червня 2016 року і від 14 червня 2016 року /а.с. 80-88/.

Доводи позивача з приводу небажання проходити атестацію через наявність інших обставин, які вказують на неправомірність дій керівника Підприємства суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, оскільки жодних документальних доказів з цього приводу суду не надано.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає що у випадку наявності у позивача обґрунтованих обставин які би вказували на незаконність чи неправомірність розпоряджень керівника Підприємства, останній повинен був діяти відповідно до порядку та у спосіб передбачений чинним законодавством. Однак ОСОБА_1 не використав жодного правового способу направленого на захист своїх прав якщо таке порушення мало місце, та не зміг підтвердити обставин про які давав пояснення в судовому засіданні.

Таким чином при звільненні працівника з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України, роботодавець навів конкретні факти допущеного працівником невиконання обов'язків, зазначив, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення, тобто діяв у межах та спосіб визначений чинним законодавством.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1

Суд першої інстанції не виконав вимог закону про законність та обґрунтованість рішення суду, неповно зясував обставини що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в позові.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної виходить з того, що ОСОБА_1 систематично не виконував без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, виявлені роботодавцем недоліки, у тому числі повторні порушення, не усунув; застосування роботодавцем щодо позивача дисциплінарних стягнень у вигляді доган та звільнення проведено з дотриманням вимог законодавства про працю, у тому числі вимог статей 148 та 149 КЗпП України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» задовольнити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2016 року скасувати.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про визнання звільнення незаконним, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: