Категорія 24 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участі: представника позивача ОСОБА_2; відповідача ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання,

В с т а н о в и л а:

В серпні 2016 року комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідачі, отримуючи послуги з централізованого теплопостачання у квартирі 53 по вул. 600-річчя, 48 в м. Вінниці, спожиті послуги в повному розмірі не оплачують, в звязку з чим станом на 29 червня 2016 року виникла заборгованість в сумі 21 534,71 грн., із яких: 13 129,60 грн. борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 7 463,30 грн. інфляційні втрати, 968,81 грн. 3% річних.

15 листопада 2016 року позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, де зазначив, що при здійсненні розрахунку заборгованості ними не було враховано заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 січня 2010 року по справі № 2-278/10 та судовий наказ по справі № 2-н-1505/10, виданий Ленінським районним судом м. Вінниці 1 грудня 2010 року.

Зменшивши позовні вимоги, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з листопада 2010 року по травень 2016 року включно в розмірі 9 435,43 грн., 3% річних в сумі 968,81 грн. та інфляційні втрати в сумі 7 436,30 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на користь КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 17 840,54 грн. та судовий збір в розмірі 1 378 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на її користь всі судові витрати.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, оскільки судом безпідставно не застосовано строк позовної давності до вимог позивача і безпідставно застосовані положення статті 625 ЦК України до даних правовідносин.

При цьому в обґрунтуванні апеляційної скарги відповідач ОСОБА_3 зазначила, що вона не відмовляється сплатити суму основного боргу в межах строку позовної давності за три останні роки.

Відповідач ОСОБА_5 рішення суду не оскаржив.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 і її представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник позивача заперечила проти задоволення апеляційної скарги і просить залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився і не надав письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

По справі встановлено, що згідно особового рахунку № 001376 квартиронаймачем (власником) квартири 53 по вул. 600-річчя, 48 в місті Вінниці є відповідач ОСОБА_3. За цією адресою також зареєстровані члени її сімї: син ОСОБА_5 та неповнолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).

Відповідачі є споживачами послуг з централізованого теплопостачання у зазначеній квартирі.

Заочним рішенням Ленінського районного м. Вінниці від 28 січня 2010 року, яке набуло законної сили 08.02.2010 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_7 на користь КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» борг за спожиту теплову енергію в сумі 1 398,86 грн., 3% річних в сумі 58,99 грн., втрати від інфляції за весь час прострочення оплати 321,06 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. (а. с. 35).

1 грудня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці видано судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_7 на користь КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 2 295,26 грн., 95,83 грн. 3% річних та 196,84 грн. втрат від інфляції, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. та судовий збір в сумі 25,50 грн. на користь держави (а. с. 36).

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ЖК України повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із договору найму житлового приміщення.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки (пункт 30); розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18).

Отже, являючись споживачами послуг з централізованого теплопостачання, відповідачі зобовязані оплачувати надані їм послуги.

Судом встановлено, що відповідачі не сплачують в повному розмірі за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

Згідно розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог, заборгованість відповідачів за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з листопада 2010 року по червень 2016 року становить 9 435,43 грн. (а. с. 37-38).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4).

Як вбачається з матеріалів справи відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у своїх письмових запереченнях на позовну заяву просили відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, зокрема, про застосування позовної давності згідно зі ст. 257 ЦК України (а. с. 21-22).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не врахував зазначені заперечення відповідачів та стягнув із них заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання за період з листопада 2010 року по червень 2016 року, тобто поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та, зважаючи на заяву відповідачів про застосування позовної давності, про що зазначено ними у запереченнях на позовну заяву, та є доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3, і вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. До солідарного стягнення з відповідачів підлягає заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання в межах трирічного строку позовної давності до моменту звернення із позовом до суду та в межах заявлених позовних вимог, а саме: з серпня 2013 року до червня 2016 року (нарахована заборгованість по травень 2016 року включно).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за період з серпня 2013 року до червня 2016 року до сплати відповідачам нараховано 9 794,42 грн. За цей період відповідачами сплачено 2 810,07 грн. і нараховано субсидії в розмірі 1 820,58 грн.

Таким чином заборгованість відповідачів за період з серпня 2013 року до червня 2016 року, що підлягає до стягнення з відповідачів, складає 5 163,77 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідачів 3% річних в сумі 968,81 грн. і втрат від інфляції в сумі 7 436,30 грн., суд першої інстанції не врахував, що зменшивши в листопаді 2016 року позовні вимоги в частині стягнення основного боргу із суми 13 129,60 гр. до суми 9 435,43 грн., позивач не зменшив розмір нарахованих до стягнення 3% річних і втрат від інфляції, а просив стягнути їх в розмірі, зазначеному у позовній заяві, що був нарахований, виходячи із загальної суми основного боргу 13 129,60 грн., що вбачається із наданого позивачем розрахунку (а.с.8).

Колегія суддів вважає, що 3% річних і втрати від інфляції, які підлягають до стягнення з відповідачів, мають бути нараховані, виходячи із суми основного боргу в межах трирічного строку позовної давності 5 163,77 грн., помісячно, враховуючи, що сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання змінювалась щомісячно.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 щодо безпідставного застосування судом першої інстанції до даних правовідносин ст. 625 ЦК України, оскільки позивач надавав відповідачам послуги із теплопостачання, а не грошові послуги, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням.

Таким чином правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

А отже правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобовязанням, в якому серед інших прав і обовязків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих послуг з централізованого теплопостачання, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобовязань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13.

За наведених вище обставин позов КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» підлягає до часткового задоволення і до солідарного стягнення з відповідачів підлягає заборгованість по сплаті за централізоване теплопостачання за період з серпня 2013 року до червня 2016 року в сумі 5 163,77 грн., 3% річних від простроченої суми за вказаний період в сумі 265,18 грн. та інфляційні втрати в сумі 2 282,10 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 5 зазначеної статті встановлено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в загальній сумі 1 378,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1719 від 11 травня 2016 року на сумі 689,00 грн. та платіжним дорученням № 3276 від 26 липня 2016 року на суму 689,00 грн. (а. с. 1, 2).

При подачі апеляційної скарги на рішення суду відповідачем ОСОБА_3 сплачено судовий збір в сумі 1 515,80 грн., що підтверджується квитанцією від 24 листопада 2016 року (а. с. 49).

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову та часткове задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір в сумі 595,57 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; до стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 підлягає сплачений нею судовий збір в сумі 860,67 грн. пропорційно до частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 64, 68 ЖК України, ст. 267, 257, 526, 625 ЦК України, ст. 88, 303, 307, 309, 313-314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з серпня 2013 року до червня 2016 року в сумі 5 163,77 грн. (пять тисяч сто шістдесят три грн. сімдесят сім коп.), 3% річних в сумі 265,18 грн. (двісті шістдесят пять грн. вісімнадцять коп.), втрати від інфляції в сумі 2 282,10 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят дві грн. десять коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» судовий збір в сумі 595,57 грн. (пятсот девяносто пять грн. пятдесят сім коп.) в рівних частках: по 297,79 гр. (двісті девяносто сім гр. сімдесят девять коп.) з кожного.

Стягнути з комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_8 860,67 грн. (вісімсот шістдесят грн. шістдесят сім коп.) сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_9

Судді: /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду М.В.Матківська