У Х В А Л А

4 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І. Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року в справі за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12 травня 2015 року в справі позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 4 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року, в задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 4 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року скасовано, заяву ОСОБА_4 задоволено. Рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 5 та пункту 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди», пункту 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

На обгрунтування зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року, від 13 травня 2015 року, від 18 листопада 2014 року й постанову Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року, в яких, на його думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 та задовольняючи вимоги про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12 травня 2015 року виходив з того, що спірне рішення третейського суду ухвалено після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», а заявник є споживачем послуг банку і спір виник щодо стягнення з нього заборгованості за кредитом. Третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 цього Закону така справа не підвідомча.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 24 вересня 2014 року та 13 травня 2015 року суд касаційної інстанції погодившись з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду виходив з того, що Постійно діючий третейський суд при Асоціації третейських банків під час розгляду справ не вийшов за межі своїх повноважень та розглянув справу на підставі третейських угод.

- від 18 листопада 2014 року суд касаційної інстанції погодився з висновками попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду з огляду на те, що розгляд спору про стягнення боргу за договором про надання траншу не виходить за межі третейської угоди, тому відсутні підстави, передбачені статтею 51 Закону України «Про третейські суди» для скасування рішення третейського суду.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року, яка прийнята після ухвалення судом касаційної інстанції судових рішень на які посилається заявник, Верховний суд України висловив правову позицію про те, що оскільки спірне рішення третейського суду ухвалено після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», а заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо стягнення з нього заборгованості за кредитом, то третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 цього Закону така справа не підвідомча.

Відтак, висновок щодо застосування норми пункту 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року, на яку посилається заявник, та який є обов'язковим для застосування відповідно до статті 3607 ЦПК України.

За викладених обставин вважати заяву публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12 травня 2015 року в справі позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук