Ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «БанкФінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року публічнеакціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 99 433 грн 47 коп.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 29 лютого 2008 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 25 тис. грн із терміном повернення до 10 серпня 2009 року та сплатою 25 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 лютого 2008 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 12 листопада 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 99 433 грн 47 коп., у тому числі: 13 510 грн 60 коп. - тіло кредиту, 9 053 грн 14 коп. - заборгованість за процентами, 49 583 грн 90 коп. - пеня за несвоєчасну сплату основного боргу, 27 285 грн 83 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року позов ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» 60 998 грн 61 коп., у тому числі: 13 510 грн 60 коп. - тіло кредиту, 9 053 грн 14 коп. - заборгованість за процентами, 24 791 грн 95 коп. - пеню за несвоєчасну сплату боргу, 13 642 грн 92 коп. - пеню за несвоєчасну сплату процентів.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Позов ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 29 лютого 2008 року у розмірі 47 563 грн 74 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом - 13 510 грн 60 коп., заборгованість за процентами - 9 053 грн 14 коп., пеня за несвоєчасну сплату основного боргу - 12 500 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 12 500 грн.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що 29 лютого 2008 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 25 тис. грн із терміном повернення до 10 серпня 2009 року та сплатою 25 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 лютого 2008 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 12 листопада 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 99 433 грн 47 коп., яка складається із: 13 510 грн 60 коп. - тіло кредиту, 9 053 грн 14 коп. - заборгованість за процентами, 49 583 грн 90 коп. - пеня за несвоєчасну сплату основного боргу, 27 285 грн 83 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута солідарно з нього та поручителів. Зменшуючи розмір пені на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, суд виходив із того, що її розмір значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд фактично погодився з висновками суду першої інстанції, змінив його в частині стягнення заборгованості та судових витрат, зменшивши розмір пені за несвоєчасну сплату боргу до 12 500 грн і пеню за несвоєчасну сплату процентів до 12 500 грн.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Висновок суду про стягнення солідарно з боржника та двох поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки, оскільки у даному випадку зобов'язання забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки. У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-35цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, також не врахував і правову позицію Верховного Суду України, викладену у згаданій вище постанові.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта