Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3228/16-ц
Провадження №: 2/332/1445/16
04 листопада 2016 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Безлер Л.В.,
при секретарі Жечевій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Представник позивача у судове засідання, призначене на 04.11.2016 року, не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До канцелярії суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи без її участі. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала.
Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляє заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно з копією договору купівлі - продажу від 09 вересня 2016 року, реєстраційний №1007, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали у власність ОСОБА_1 будинок №80 по вулиці Футбольній у м.Запоріжжі, відповідно до п.11 якого продавець зобовязався зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих у будинку осіб (а.с.4-5).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна ОСОБА_1 володіє будинком №80 по вулиці Футбольній у місті Запоріжжі на праві приватної власності (а.с.6).
Згідно з копії довідкою від 21.09.2016 року ОСОБА_2 постійно з 29.07.2015 року по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: РФ, м.Ростов Ярославської області, вул.Садова, 21 (а.с.3).
Відповідно до копії нотаріально завіреної заяви №1009 від 09.09.2016 року ОСОБА_4 надала згоду та не заперечувала проти зняття з реєстрації у житловому будинку №80 по вулиці Футбольній у м.Запоріжжі Шашло ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки вона виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації у 2003 році (а.с.11).
Згідно із відповіддю адресно-довідкового сектору Державної міграційної служби України від 07.10.2016 року , ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1995 року (а.с.16).
Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Отже, оскільки відповідач не є власником будинку №80 по вулиці Футбольній в м.Запоріжжі, не проживає там, витрати на його утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у будинку осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в будинку позивача перешкоджає власнику будинку у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, не надав суду заперечень проти позову.
При вищевикладених обставинах, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Позивач не заявляла вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 11 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 169, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з
дня отримання копії цього рішення.
Суддя Л.В.Безлер