АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6759/16 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів -Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря -Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на незаконні дії та неправомірну бездіяльність Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області,-

встановив :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаною скаргою посилаючись на те, що 31 жовтня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова було ухвалене рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 гривневий еквівалент боргу за договором позики від 10.06.23011 року що складається з неповернутої частини позики, процентів за користування позикоюв період по 29 жовтня 2013 року, трьох процентів річних за період з 13 жовтня 2011 року по 29 жовтня 2013 року та неустойки станом на 29 жовтня 2013 року в сумі 1 189 273,18 грн. і також судовий збір в сумі 3 441 грн. 00 коп. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року змінено та вирішено зменшити суму стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1 189 273,18 грн. до 1 073 658,60 грн. В іншій частині це рішення залишено без змін.На виконання вказаного рішення Дзержинського районного суду м Харкова, 26 лютого 2015 року було видано виконавчі листи, які 05 березня 2015 року в порядку ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 через канцелярію Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( далі за змістом - ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області) було подано разом із заявами про відкриття за ними виконавчих проваджень. Однак, державний виконавець постанову про відкриття виконавчого провадження стягувачеві не надіслав, не вчинив жодної спроби потрапити до оселі та/або іншого нерухомого майна боржника за його згоди, не вжив заходи задля примусового входження до його житла, опису, арешту і передання цього майна на відповідальне зберігання задля подальшої реалізації, у разі відмови боржника від добровільного виконання рішення суду.Не реалізував можливість вплинути на боржника шляхом обмеження його у праві виїзду за межі України і не звернувся до суду із відповідним поданням в порядку п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377 ЦПК України. Таким чином, рішення суду тривалий проміжок часу залишається невиконаними, а права стягувача продовжують бути порушеними, незважаючи на те, що Законом України «Про виконавче провадження» державному виконавцю, саме з метою своєчасного та в повному обсязі виконання рішень, - надане широке коло повноважень.Також, ОСОБА_1 зазначила, що через те, що вона не має можливості здійснювати свій захист вона вимушена була звернутись до ТОВ «Харківський центр правової допомоги» для отримання кваліфікованої правової допомоги зі складання даної скарги та подання її в Дзержинський районний суд м. Харків і подальшого ведення цієї справи, а тому просила стягнути з виконавчої служби судові витрати на правову допомогу.

Просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області, в провадженні якого перебувають вищезазначені виконавчі провадження, щодо не направлення ОСОБА_1 чи його представнику постанов про відкриття виконавчих проваджень. Зобов'язати державного виконавця Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області, в провадженні якого перебувають виконавчі провадження направити на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку копії постанов про відкриття виконавчих проваджень. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області, в провадженні якого перебувають виконавчі провадження щодо невиконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року протягом встановленого ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» строку. Зобов'язати державного виконавця Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області, в провадженні якого перебувають виконавчі провадження фактично виконати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року, в тому числі шляхом звернення стягнення на заробітну плазу боржника, опису, арешту та реалізації рухомого майна тощо. Стягнути з Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені нею документально підтвердженні судові витрати на правову допомогу в розмірі 1 160 грн. 00 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 серпня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області, в провадженні якого перебувають виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 гривневого еквіваленту боргу за договором позики від 10 червня 2011 року, що складається з неповернутої частини позики, процентів за користування позикою в період по 29 жовтня 2013 року, трьох процентів річних за період з 13 жовтня 2011 року по 29 жовтня 2013 року та неустойки станом на 29 жовтня 2013 року в сумі 1 073 658,60 грн., а також судового збору в сумі 3 441 грн., щодо не направлення ОСОБА_1 чи його представнику постанов про відкриття виконавчих проваджень.Зобов'язано державного виконавця Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області направити на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку копії постанов про відкриття виконавчих проваджень. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області, щодо невиконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2014 року протягом встановленого ч.2 ст.30 ЗУ «Про виконавче провадження» строку. Зобов'язано державного виконавця Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області фактично виконати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року, в тому числі шляхом звернення стягнення на заробітну плазу боржника, опису, арешту та реалізації рухомого майна тощо. В іншій частині скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподілсудових витрат скасувати та постановити нову ухвалу, якою стягнути з Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 1160,00 грн. В іншій частині ухвалу залишити без змін. В обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що надані нею документи на підтвердження суми судових витрат на правову допомогу є неналежними. Матеріали справи містять копії договору про надання правової допомоги, копію калькуляції-рахунку, копію квитанцію до прибуткового касового ордеру. Відповідно до вимог ст.64 ч.2 ЦПК України ані представником Дзержинського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області, ані ОСОБА_2 не було заявлено клопотання про витребування оригіналів вказаних документів, суд першої інстанції не було постановлено ухвалу про витребування або забезпечення доказів. Заявник в судовому засіданні при розгляді даної скарги присутня не була. Вважає, що заявлена нею сума судових витрат є належним чином підтверджена доказами які наявні в матеріалах справи.

В іншій частині ухвалу суду не оскаржено, тому апеляційним судом переглядається в межах апеляційної скарги ОСОБА_1

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.79,388 ЦПК України, зазначаючи, що надані заявником копія договору про надання правової допомоги, копія калькуляції-рахунку, копія квитанцію до прибуткового касового ордеру, не є належні докази, оскільки вони належним чином не завірені, у зв'язку з чим судом не враховані.

З таким висновком суду судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно п.2 ч.2 ст.79 та ст.84 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно ст. 1 ЗУ від 20.12.2011р. №4191-У1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно п.47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Як зазначено в п.48 зазначеної постанови витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Вирішуючи питання про розмір компенсації стороні, на користь якої постановлено судове рішення, судових витрат, в тому числі і витрат на правову допомогу, суд має виходити не лише з задекларованого особою, яка вимагає компенсації витрат на правову допомогу, розміру суми коштів, сплачених за умовами договору про правову допомогу, але й враховувати надані стороною докази на підтвердження дійсної вартості таких послуг і їх сплати, надання правової допомоги у судовому засіданні, вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, оцінюючи їх з урахуванням вимог ст.ст.58,59 ЦПК України.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про відмову у компенсації витрат на правову допомогу не врахував додані до скарги належні письмові докази.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Харківський центр правової допомоги в особі генерального директора Подвезько Д.В. було укладено договір № 02-13/06-16 про надання правової допомоги ( а.с.151).

Відповідно калькуляції-рахунку виконавця Подвезько Д.В. складено текст скарги на незаконні дії та неправомірну бездіяльність державного виконавця Дзержинського ВДВС м.Харкова ГТУЮ в Харківській області, підготовлені додатки та примірники скарги, витративши на послугу дві години необхідного часу, за що ОСОБА_1 у відповідності акту приймання-передачі наданих послуг і правової допомоги було сплачено 1 160 грн.. про що міститься в матеріалах справи копія квитанції ( а.с.153,154).

Таким чином, матеріали справи містять належні докази, які підтверджують суму, що була витрачена ОСОБА_1 на правову допомогу.

Отже, суд першої інстанції дійшов до не правильного висновку про відмову у стягненні цих судових витрат.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія ,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2016 року в частині відмови у стягненні судових витрат - скасувати.

Стягнути з Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській областіна користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 160 грн.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -