У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., ДьоміноїО.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом, у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 04 квітня 2008 року № 839/4/27/38/8-292 - трьохкімнатну квартиру загальною площею 64,7 кв. м, що знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на погашення заборгованості за договором кредиту № 839/3/27/38/8-256, укладеним 04 квітня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6, у розмірі 704 533 грн 97 коп. шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 04 квітня 2008 року № 839/3/27/38/8-292 − трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 64,7 кв. м, що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 лютого 2008 року; договору про визнання ідеальних часток у спільній власності на квартиру від 28 березня 2008 року; договору дарування частини квартири від 01 квітня 2008 року; договору дарування частини квартири від 01 квітня 2008 року − на погашення заборгованості у розмірі 704 533 грн 97 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 361 573 грн 59 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 250 540 грн 74 коп.; пеня у розмірі 68 440 грн 64 коп.; штраф у розмірі 23 979 грн, за договором кредиту № 839/3/27/38/8-256, укладеним 04 квітня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року змінено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 04 квітня 2008 року № 839/3/27/38/8-292 − трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 64,7 кв. м, що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 лютого 2008 року; договору про визнання ідеальних часток у спільній власності на квартиру від 28 березня 2008 року; договору дарування частини квартири від 01 квітня 2008 року; договору дарування частини квартири від 01 квітня 2008 року − на погашення заборгованості у розмірі у розмірі 704 533 грн 97 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 361 573 грн 59 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 250 540 грн 74 коп.; пеня у розмірі 68 440 грн 64 коп.; штраф у розмірі 23 979 грн, за договором кредиту № 839/3/27/38/8-256, укладеним 04 квітня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах з урахуванням ціни предмета іпотеки, визначеною згідно зі звітом про оцінку майна, яка становить 727 900 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що за ОСОБА_6 утворилася заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2008 року № 839/3/27/38/8-256 у розмірі 704 533 грн 97 коп.

Виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором іпотеки від 04 квітня 2008 року № 839/4/27/38/8-292, укладеним між позивачем та ОСОБА_4 Предметом іпотеки є трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 64,7 кв. м, що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 лютого 2008 року; договору про визнання ідеальних часток у спільній власності на квартиру від 28 березня 2008 року; договору дарування частини квартири від 01 квітня 2008 року; договору дарування частини квартири від 01 квітня 2008 року (а. с. 8−11, т. 1).

Позивачем позичальнику та іпотекодавцю надсилалися повідомлення про існування заборгованості за договором кредиту з вимогою погасити заборгованість, які виконані не були (а. с. 88, 89, т. 1).

Згідно з вимогами ст. ст. 1050, 1054 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та ст. 589 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У п. 1.2 договору іпотеки сторони зазначили, що вартість предмета іпотеки становить 378 750 грн (а. с. 8, т. 1).

Позивач надав звіт про оцінку майна від 30 березня 2016 року, у якому встановлено, що ліквідаційна вартість квартири становить 727 900 грн (а. с. 126, т. 2).

Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, доповнивши резолютивну частину рішення суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначаючи вартість предмету іпотеки згідно зі звітом про оцінку майна.

Доводи касаційної скарги відносно незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності, не впливають на висновки суду, бо суд інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки строк згідно з вимогами ст. ст. 257, 261, 267 ЦПК України не пропущено.

ОСОБА_4 звертався до суду з позовом про визнання договору іпотеки від 04 квітня 2008 року № 839/4/27/38/8-292 недійсним. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2015 року, у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено (а. с. 83−85, т. 2).

Апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року та рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині та залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Демяносов М.В. ДьомінаО.О.