Номер провадження: 22-ц/785/6697/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення місця проживання дитини,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і визначення місця проживання дитини та просив суд визначити місце проживання неповнолітньої особи ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком - ОСОБА_3.

В обґрунтуванні своїх вимог, позивач зазначає, що він проживав у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 20.09.1997 року по 16.12.2015 року. Від шлюбу у сторін двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо місця проживання якої між подружжям виник спір.

Фактично подружжя не проживає однією сімєю вже достатньо тривалий час. ОСОБА_2 мешкає та працює в місті ОСОБА_6, а ОСОБА_3 з сином та донькою Дарєю проживає в належній йому квартирі АДРЕСА_1, дівчинка ОСОБА_4 відвідує Білгород-Дністровську ЗОШ № 3.

Як зазначає ОСОБА_3, останній час ОСОБА_2 намагається забрати дитину та відвести у невідомому напрямку, забрати документи зі школи про освіту та перевести доньку в іншу школу без його відома. Він та донька ОСОБА_4 знаходяться у стресовому стані, донька не бажає змінювати місце проживання.

Матеріальний стан ОСОБА_3, як він сам зазначає, наявність власного житлового приміщення дають йому можливості забезпечити доньку гідними умовами життя. Крім того, на психіатричному або наркологічному обліку він не знаходиться.

Також, позивач зазначає, що не бажає створювати перешкоди матері ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою, але в його присутності та в умовлений час, оскільки ОСОБА_2 неодноразово намагалась відібрати дівчинку без його згоди та відома.

Позивач та його представник ОСОБА_7, у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Звернули увагу суду на тому, що наданий час дівчинку відібрала мати відповідач та відмовляється повертати її батькові. Про неправомірні дії відповідача та насильне відібрання дитини представник позивача - ОСОБА_7 16.06.2016 року повідомив Білгород-Дністровський відділ поліції, відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 17.06.2016 року за № 0001587, відповідні докази суду представник позивача суду надав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, її представник ОСОБА_8, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив визначити місця проживання доньки сторін з матірю. У наданій суду зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що саме дії її колишнього чоловіка ОСОБА_3 стали причиною їх розлучення, оскільки він нехтував сімейними цінностями, не поважав її, застосовував фізичну силу відносно неї, вчиняв сварки, не піклувався про сімю та її матеріальне забезпечення. На сьогоднішній день ОСОБА_2 проживає в комфортабельній трьохкімнатній квартирі в м. Одеса, в якій є обладнана кімната для дитини, з 23.11.2015 року працює на постійній основі за контрактом незалежним агентом у фірмі «HOME ELECTRONICS AND REAL ESTATE TRASACTIONS» та має постійний заробіток в розмірі 500 доларів США на місяць. За місцем роботи ОСОБА_2 характеризується як доброзичливий, відповідальний, ввічливий, комунікабельний працівник з високим рівнем професійнихх знань тощо. Також, ОСОБА_2 наголошує на тому, що любить свою доньку і спроможна забезпечити її всім необхідним. У неї нормований робочий день, укладений трудовий контракт забезпечує своєчасну виплату заробітної плати та надання соціальних гарантій повязаних з материнством. Вона вирішила питання щодо навчання доньки ОСОБА_4 в престижному загальноосвітньому навчальному закладі в Одеському навчально-виховному комплексі (НВК) № 53 «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей», який вона могла б відвідувати як би батько ОСОБА_3 не викрав дитину у матері.

Представник служби у справах дітей виконкому Білгород-Дністровської міської ради ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги батька малолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_3, та просила суд під час прийняття рішення врахувати висновок виконкому Білгород-Дністровської міської ради як органа опіки та піклування від 17.02.2016 року яким було вирішено за доцільно місця проживання дівчинки визначити з батьком.

Рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання дитини, малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 13.07.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання ОСОБА_4 із матірю за місцем проживання ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги законні та обґрунтовані.

При цьому суд першої інстанції послався на наступні обставини.

В період з 20.09.1997 року (свідоцтво про одруження серії І-ЖД № 071473, актовий запис № 291) по 16.12.2015 року (рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду № 495/8157/15-ц) сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та постійно мешкали в м. Білгород-Дністровському.

21 червня 1998 року у сторін народився син ОСОБА_5, який після розлучення батьків залишився проживати з батьком через непорозуміння з матірю ОСОБА_2 - відповідачем по справі.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД № 075278 видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 13.03.2007 року, актовий запис № 116, позивач та відповідач є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Фактично шлюбні відносини між сторонами припинились восени 2015 року, після чого відповідач переїхала на постійне місце проживання до міста ОСОБА_6 де мешкає в квартирі АДРЕСА_2 та з 23.11.2015 року працює на постійній основі за контрактом незалежним агентом у фірмі «HOME ELECTRONICS AND REAL ESTATE TRASACTIONS» та має постійний заробіток в розмірі 500 доларів США на місяць. В той же час, син ОСОБА_10 залишився проживати з батьком в квартирі АДРЕСА_1.

Саме через місце проживання доньки ОСОБА_4 між колишнім подружжям виник спір.

Відповідач за місцем проживання в м. Одеса у сусідів характеризується позитивно, суспільний порядок не порушує, поважна, комунальні платежі сплачує вчасно, алкогольними напоями не зловживає. Також позитивно відповідач характеризується за місцем роботи, а саме, проявила себе як відповідальний, комунікабельний працівник з лідерськими якостями та високім рівнем професійних знань.

Одночасно, позивач також позитивно характеризується за місцем роботи - ФОП ОСОБА_11, де він працює на посаді торгівельного представника з 24.11.2015 року. В наданій характеристиці директором підприємства було вказано на сумлінність, добросовісність, коректність позивача та не конфліктний характер.

Акти обстеження умов проживання батька дитини (квартира АДРЕСА_3, належить на праві власності позивачу) та матері (квартира АДРЕСА_4, відповідач користується на правах оренди) свідчать про наявність у обох батьків можливості забезпечити дівчинку гідними умовами побуту.

За наявними в матеріалах справи довідками, ані позивач ані відповідач на обліку у нарколога та/чи психіатра не знаходяться.

В даному випадку суд першої інстанції правильно зазначив, що кожен з батьків ставиться до своїх батьківських обовязків відповідально з урахуванням їх можливостей. Кожен з них любить дитину та піклується про неї.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд обґрунтовано вважав, що умови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рівними у звязку з чим виходячи з інтересів дитини судом були досліджені інші обставини, які мають значення для вирішення цієї справи.

Згідно з характеристикою ОСОБА_4, наданої директором Білгород-Дністровської ЗОШ № 5, з 01 вересня 2013 року по 31 травня 2015 року (1-2 класи) дівчинка навчалась в Білгород-Дністровській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 5 Одеської області. Програмовий матеріал засвоїла на достатньому рівні, розвинені математичні здібності. З першого класу викликали занепокоєння нестабільність психічного стану, різка зміна настрою, необґрунтована агресія відносно однокласників. Через деякий час дитина стала більш спокійною, вже у другому класі прояви девіантної поведінки рідшали. Дитина постійно відвідувала школу, мала все необхідне для навчання, завжди охайно вдягнена, чиста, з гарною зачіскою. До школи дівчинку проводила мама, яка цікавилась її навчанням, виконувала поради та прохання класовода.

16 грудня 2015 року директор Білгород-Дністровської ЗОШ № 5 надала начальнику служби у справах дітей ОСОБА_12 довідку якою повідомила, що вихованням дівчинки взагалі займалась мати, але і батько іноді забирав доньку зі школи, цікавився її навчанням. На запитання щодо психологічної допомоги дитині було зазначено, що в першому класі після проведення психологічного дослідження психологом було рекомендовано групові корекційні заняття. Класний керівник неодноразово наполягав на необхідність батькам звернутися за допомогою до психолога школи, але мати нехтувала цими пропозиціями.

21 грудня 2015 року директор Білгород-Дністровської ЗОШ № 3, в якій з вересня 2015 року навчається дівчинка, надав начальнику служби у справах дітей ОСОБА_12 довідку про участь батьків ОСОБА_4 у вихованні доньки. В наданій довідці директором було зазначено, що за період навчання дівчинки в цій школі вчителька спілкувалася лише з батьком, який одразу проявив ініціативу у створенні комфортних умов для навчання дітей у класі, постійно підтримував зв'язок з класним керівником, був присутнім на батьківських зборах, під час хвороби доньки телефонував, щоб дізнатися про домашні завдання або ж присилав старшого сина до школи. ОСОБА_6 ж вперше зявилась до школу в листопаді 2015 року з метою відібрати дитину у батька (дівчинка того дня вперше прийшла до школи після тривалого пропуску навчальних занять через те, що мати забирала її до себе в м. Одеси). Більше жодного контакту мами з класним керівником не було. Даря до школи приходить завжди в охайному зовнішньому вигляді, забезпечена усім необхідним шкільним приладдям, виконує домашні завдання, бере активну участь у житті класу та школи. Спершу дівчинка доволі агресивно поводилась з однокласниками, в грубій формі розмовляла з вчителями, могла відмовитись працювати на уроках. Такою була її поведінка і в перші дні після тривалої відсутності. Проте своєчасна реакція батька на зауваження дала позитивні результати. Дівчинка поводиться ввічливо, стала активнішою на уроках, доброзичливо спілкується з однокласниками.

Психологом Білгород-Дністровської ЗОШ № 3 ОСОБА_6 було проведено психолого-педагогічне обстеження психа - емоційного стану учениці 3-го «В» класу ОСОБА_4. 18 грудня 2015 року довідка № 185 про проведене обстеження була надана начальнику служби у справах дітей ОСОБА_12 Обстеження проводилось за проханням батька дівчинки, класного керівника та служби у справах дітей. За результатами обстеження було виявлено наступне:

1. Посилення психа - емоційного стану дитини через психологічну травми, пов'язаної з розпадом сім'ї.

2. Наявність у ОСОБА_4 близьких емоційних звязків з батьком та братом, порушення емоційної близькості з матірю.

3. Розлучення батьків деструктивно позначається на психіку дитини.

4. Дівчинка вкрай потребує корекцію психа емоційного стану. Крім того, 12.12.2015 року дівчинка умисно вбила свою домашню тварину (морську свинку), за якою дбала більше року, що свідчить про наявність емоційного розладу, про виражений негативний психа емоційний стан на сьогоднішній день. З 04.12.2015 року ОСОБА_4 проходила корекційний курс по арт-терапії у шкільного психолога.

Допитана в судовому засіданні психолог ОСОБА_6 підтримала всі висновки в проведеному нею психологічному обстежені дівчинки та наголосила про близькі та теплі відносини дівчинки зі старшим братом ОСОБА_6, що свідчить про неможливість їхнього окремого проживання. Додала, що про матір дівчинка мало говорить, відокремлює її в малюнках.

За інформаційним листом Головного лікаря КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» від 21.01.2016 року, дівчинка ОСОБА_4 спостерігається дитячою клінікою з народження. Знаходиться на диспансерному обліку у лікаря окуліста з діагнозом Міопія слабого ступеня. Носить окуляри. За період другої половини 2015 року на огляд в поліклініку проходила з батьком. Мати дитини хворіла і з цієї причини довго не могла відвідувати дитячу поліклініку.

З врахуванням вказаних довідок виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради як орган опіки та піклування 17.02.2016 року зробив висновок про доцільність місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, за місцем проживання батька ОСОБА_3 в АДРЕСА_5.

Свідок ОСОБА_13, яка доводиться матірю відповідача та бабусею дівчинки, в судовому засіданні пояснила, що у ОСОБА_4 дійсно близькі теплі відносини з братом ОСОБА_6, тому не бажано їх розлучати. Жодних прирікань відносно батька ОСОБА_3, вона не має, якщо проживання з батьком відповідає інтересам дитини, то вона не заперечує проти цього.

Згідно з наданим Білгород-Дністровським відділом поліції ГУНП в Одеській області матеріалом, судом були встановлені наступні факти та певні відносини сторін, що мали місце. Так, 02 жовтня 2015 року батько позивача ОСОБА_14 звернувся до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України (нині Білгород-Дністровський відділ поліції ГУНП України) з повідомленням про те, що 01.10.2015 року він відвіз невістку ОСОБА_2, з внучкою Дарєю до поліклініки, де невістка відповідач, з донькою зникли та не відповідали на його телефонні дзвінки. Під час проведення перевірки, працівники міліції мали телефонну розмову з ОСОБА_2, в якій вона повідомила, що з нею та донькою Дарєю все добре, знаходяться в орендованій нею квартирі, з чоловіком має намір розлучитись та не бажає з ним спілкуватись. В подальшому надала письмову заяву в якій просила припинити розшукові та оперативні дії за зверненням свекра ОСОБА_14.

15.01.2016 року відповідач зверталась з заявою до Білгород-Дністровського ВП ГУНП України про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 в ТЦ «Таврія-В» в присутності доньки висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. 09.11.2015 року відповідач зверталась до Малиновського ВП в м. Одеса з заявою про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 без її дозволу забрав від неї їх спільну доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 Про вчинення протиправних дій з боку позивача відносно відповідача зверталась остання до Білгород-Дністровського відділу поліції 16.12.2015 року.

Також, за інформацією Білгород-Дністровського відділу поліції, 19.06.2012 року позивач притягувався до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст.. 173-2 КУпАП вчинення насильства в сімї.

Проте з наданої інформації суд не має можливості визначити у відношенні якого члена родини позивачем було скоєне насильство, а також якого роду фізичний та/чи моральний тиск здійснив ОСОБА_3, отже, на думку суду першої інстанції, надана інформація не є належним доказом по справі для визначення доцільності місця проживання дитини з одним із батьків. До того ж суд вважав, що ці обставини не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки предметом спору є місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 по відношенню до якої жоден з батьків агресії, насильства, фізичного або морального тиску не проявляє.

Викладені обставини свідчать про конфліктні відносини батьків малолітньої ОСОБА_4, до порозуміння сторони найближчим часом самостійно не дійдуть. Визначення судом місця проживання дитини по-перше необхідно для самої дитини, оскільки без судового вирішення даного спору сторони продовжуватимуть зловживати своїми батьківськими правами, в яких вони є рівними, що може погіршити емоційний стан дівчинки, який порушено через розпад сімї.

06 квітня 2016 року відповідач уклала шлюб з громадянином США ОСОБА_15 ІІІ Дрю Мелон, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 420.

10 червня 2016 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_16, зареєстрований 10.06.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 198.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 пояснила, що з дитиною ОСОБА_4, в неї склалися добрі та теплі стосунки, вони зразу знайшли порозуміння, намір чоловіка позивача, визначити постійно місце проживання дівчинки з ними вона підтримує та вважає це необхідним для самої дитини, в її інтересах.

Враховуючи встановлені вище обставини, інтереси дитини, пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб суд вважав, що місце проживання дитини потрібно визначити з батьком. При цьому, суд надав перевагу таким обставинам як близькі та теплі відносини дівчинки з старшим братом, який проживає з батьком, їх привязаність має суттєвий вплив на психологічний стан ОСОБА_4, її врівноваженість та спокій. Проживання з батьком та братом має позитивний вплив на емоційний стан дівчинки, про що свідчила психолог ОСОБА_6 та бабуся ОСОБА_13, в той час як характер відношення дівчинки до матері не зовсім зрозумілий суду. До того ж, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо налаштування дівчинки батьком проти матері, штучним підривом її авторитету, підкупом дитини, що свідчить про сумлінне виконання позивачем своїх батьківських обовязків.

Отже, суд оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, враховуючи всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, вважав необхідним визначити місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 з її батьком, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дитини. Однак, варто звернути увагу сторін, що таке рішення не позбавляє відповідача належного їй права брати участь в вихованні дівчинки, підтримувати з дитиною регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Суд нагадав обом батькам сторонам по справі, про їх прямий обовязок виховувати дитину в дусі поваги, любові до своєї сімї та родини, піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Особисті амбіції та конфліктні відносини батьків не повинні негативно позначатися на психологічний чи фізичний стан дівчинки.

Повністю погодитись з такими висновками суду щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 з її батьком, колегія суддів не може, виходячи з наступного.

ОСОБА_4 увагою суду першої інстанції залишився принцип 6 Декларації прав дитини від 20листопада 1959 року, в якій указано, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для висновку, що малолітня дитина може бути розлучена з матір'ю не встановлено. Окрім того, судом першої інстанції та в процесі розгляду апеляційної скарги було встановлено, що ОСОБА_2 має постійну роботу, піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний та духовний розвиток, забезпечує її харчуванням, одягом тощо; жодних фактів, що залишення дитини з матір'ю буде суперечити її інтересам не встановлено.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

При вирішенні справи, колегія суддів врахувала вік та стать дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована ВРУ 27.02.1991 року.

Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 року, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

У відповідності до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 у звязку із недоведеністю.

Що стосується вимог апелянта про постановлення нового рішення суду яким визначити місце проживання дитини з матірю відповідачем по справі, колегія суддів звертає увагу на те, що такі вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матірю був залишений без розгляду, вказана ухвала ніким не була оскаржена.

Для винесення окремої ухвали колегія суддів не знаходить правових підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий ОСОБА_15

Судді ОСОБА_17

ОСОБА_18