Провадження №2/592/619/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

при секретарі: Троценко Ю. Ю. ,

за участю позивачки: ОСОБА_1 ,

за участю представниці позивачки за договором: адвоката Бутенко В. М. ,

за участю представниці відповідача за довіреністю: Карпенко К. О. ,

за участю представника третьої особи: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно та про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, -

В С Т А Н О В И В :

25.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, в якому вона зазначила про те, що вона - ОСОБА_1 є дружиною покійного ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про смерть ОСОБА_6. Згідно ст. 64-1 ЖК України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власності на підставах, передбачених чинним законодавством. Порядок приватизації державного житлового фонду, поняття, види, умови та порядок випуску, використання і погашення приватизаційних паперів регулюють Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" і Закон України "Про приватизаційні папери" . У 1993 році в процесі приватизації ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було отримано у власність по 1/2 частині квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. А саме: в процесі приватизації зазначеного вище майна від ОСОБА_8, як основного квартиронаймача, було написано заяву на ім'я керівника управління комунальної власності та приватизації Сумського міськвиконкому про передачу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в спільну сумісну власність. Відповідно до змісту заяви ОСОБА_8 просила оформити передачу в спільну сумісну власність квартиру, яку займає разом з членами сім'ї на умовах найму. Дана заява була підписана основним квартиронаймачем ОСОБА_8 та членом її родини ОСОБА_7. Підпис наймача та членів його сім'ї засвідчений начальником ВЖРЕД. Також для розрахунку площі квартири, що підлягала безоплатній передачі, було видано довідку про склад сім'ї наймача ізольованої квартири та займані ним приміщення. Відповідно до змісту довідки в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, мешкали та мали право на житло на момент введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ОСОБА_8 (дата реєстрації в приміщенні з 1981 року) та ОСОБА_6 (дата реєстрації в приміщенні з 1986 року) . Згідно ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" , якщо загальна площа квартир (будинків) , що підлягають приватизації, відповідає площі 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до розрахунку площі квартири, що безоплатно приватизується розрахунок площі, що підлягає безоплатній передачі розраховувався на 2-х осіб. В додатку № 29а, затвердженому рішенням НОМЕР_2 від 18.02.1993 року, зазначено - кількість мешканців у квартирі 2 чоловіки (М) . Відповідно до визначеної кількості мешканців розраховувався розмір загальної площі, що підлягає безоплатній передачі, а саме: Пб = М х 21 + 10 = 2 х 21 + 10 = 52,00 м ? . Згідно ст. 4 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Громадяни, які мають житло на праві власності, можуть використовувати одержані житлові чеки для придбання частки майна державних підприємств, земельного фонду. На підставі наведених розрахунків було визначено суму житлових чеків, що підлягає видачі мешканцям ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в сумі 4190,00 карб. . В довідці (додаток № 29 до рішення НОМЕР_2) про приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зазначаються аналогічні відомості, а саме: "Від наймача ОСОБА_8 надійшла заява на приватизацію квартири у спільну сумісну власність. Квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і використовується нею та членами її сім'ї на умовах найму. Згідно розрахунку мешканці квартири мають право на одержання житлових чеків на суму 4190,00 карб. . Уповноваженим власником квартири визнано ОСОБА_8. " . Відповідно до норм ст. 368 ЦК України спільна сумісна власність - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, відповідно до відомостей наданих вище та норм чинного законодавства України, її покійний чоловік - ОСОБА_6 набув право власності в порядку приватизації на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, але в зв'язку з халатністю робітників управління даного відомства не було внесено в свідоцтво на право власності. Після смерті чоловіка при зверненні до нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Сумської області Сіряченко Наталії Юріївни з заявою про прийняття спадщини 18.08.2015 року було заведено спадкову справу № 57825611 та було надано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. На основі п. 216 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" нотаріус зобов'язаний виконати ряд процесуальних дій: перевірити на основі правовстановлюючих документів належність спадкодавцю нерухомого майна і проведення реєстрації права власності в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно. Нотаріус також вимагає виписку з реєстру прав власності (крім земельної ділянки) на нерухоме майно. На виконання вимог вищезазначеної інструкції нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Сіряченко Наталією Юріївною було зроблено запит до Управління майна комунальної власності. Відповідно до довідки, наданої у відповідь на звернення нотаріуса, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване лише на ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла і ОСОБА_8. Таким чином, на даний момент право власності на дану квартиру належить покійній, а право власності в порядку спадкування за спірним майном на даний час не встановлено. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Після смерті ОСОБА_8 всі оригінали установлюючих документів та технічної документації були втрачені. Згідно ст. 11 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Згідно вищевикладеного, на підставі ст. ст. 47, 64-1 ЖК України, ст. ст. 4, 5, 7, 11 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і Закону України "Про приватизаційні папери" та положення "Про порядок передачі квартир (будинків) , жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" , керуючись ст. ст. 3, 110, 118, 119, 120 ЦПК України, вона просила суд: 1. Винести рішення, яким визнати свідоцтво на право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, видане ОСОБА_8, 1924 року народження, частково недійсним. 2. Визнати за покійним ОСОБА_6, 1949 року народження, право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, набутої в процесі приватизації в 1993 році. 3. Витребувати в Управління майна комунальної власності (адреса: м. Суми, вул. Садова, 33) копію інвентарної справи на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. 4. Витребувати в управлінні ДМС України в Сумській області інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1, термін з 1980 по 2015 рік. 5. Витребувати в Комунальному підприємстві "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" Сумської міської ради технічну документацію на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (вхідний № 42120/15 від 25.12.2015 року) (а. с. 3 - 5) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.02.2016 року по даній справі заяву ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_5 , про залучення ОСОБА_5 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, було задоволено. Було ухвалено залучити ОСОБА_5 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/55558652) (а. с. 38) .

16.02.2016 року представниця відповідача за довіреністю - головний спеціаліст відділу правового забезпечення діяльності Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради та міського голови правового управління Сумської міської ради Карпенко Катерина Олександрівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позов, в якому вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/12053/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Ознайомившись з позовною заявою, виконавчий комітет Сумської міської ради повідомляє наступне. Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї документами, виконавчий комітет Сумської міської ради просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення згідно з вимогами чинного законодавства України (вхідний № 6221 від 16.02.2016 року) (а. с. 48) .

22.03.2016 року представниця відповідача за довіреністю - головний спеціаліст відділу правового забезпечення діяльності Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради та міського голови правового управління Сумської міської ради Карпенко Катерина Олександрівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення проти позову, в якому вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/12053/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Позивачка звернулася до суду з вимогою визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на-квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. 1. Із позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що в січні 1993 року ОСОБА_8 до управління комунальної власності та приватизації Сумського міськвиконкому, як наймачем квартири, було подано заяву про передачу у власність квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою. На підставі вказаної заяви та відповідних документів 18.02.1993 року виконавчим комітетом Сумської міської Ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого Зобачевій К. І. належить на праві приватної власності спірна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За змістом ст. ст. 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію квартир (будинків) державного фонду одержують громадяни України, які проживають у цих квартирах. До членів родини наймача належать тільки громадяни, що постійно проживають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну чи спільну часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів родини, що постійно проживають у цій квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, із обов'язковим зазначенням власника квартири. Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. Відомості про займані наймачем жилі приміщення, їх площу провадяться згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються на підприємстві по обслуговуванню житла. 2. Разом із тим, згідно зі ст. 76 ЦК Української РСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 71 зазначеного Кодексу загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) , встановлюється в три роки. Згідно зі ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. П. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки право на звернення до суду з позовом у ОСОБА_6 виникло з моменту отримання його матір'ю ОСОБА_8 свідоцтва про право власності на квартиру, тобто з 18.02.1993 року, і до введення в дію ЦК України 2004 року, то встановлений ст. 71 ЦК Української РСР строк позовної давності сплив. 3. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_8 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, виданими Ковпаківським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції. Так, із положень ч. 4 ст. 25 ЦК України вбачається, що цивільна правоздатність ОСОБА_6 припинилась після його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на той факт, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 із 20.07.1995 року, який на момент приватизації спірного нерухомого майна був членом родини наймача ОСОБА_8 та проживав за вищезазначеною адресою. Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин позивач ОСОБА_1 не був їх учасником. Ст. 15 ЦК України визначено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо не право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідачем по справі зазначено виконавчий комітет Сумської міської ради, проте, не визначено, які саме права чи інтереси саме позивача ОСОБА_1 порушено виконавчим комітетом Сумської міської ради. Беручи до уваги вищевикладене, виконавчий комітет Сумської міської ради просить суд врахувати при прийнятті рішення позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену у вказаному листі, та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просить суд відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю (вхідний № 10912 від 22.03.2016 року) (а. с. 57 - 59) .

18.04.2016 року представниця позивачки ОСОБА_1 за договором адвокат Бутенко Валентина Миколаївна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про зміну предмета позову, в якій вона зазначила про те, що ОСОБА_1 - дружина покійного ОСОБА_6 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом про визнання права власності на нерухоме майно для захисту своїх прав та законних інтересів як спадкоємця. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач мас право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Зміна підстав або предмету позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті, тобто до того моменту, коли суд почне проголошувати позовну заяву. На даний час судом ще не було оголошено позовну заяву, отже позивач має право змінити суть позову. Вказані вимоги вона обґрунтовує підставами викладеними в первинному позові, та додатково зазначає наступне. Відповідно до довідки № 713 наданої від ТОВ "КК "ДомКом Суми" в період з 1983 року по 2015 рік в спірній квартирі були зареєстровані: ОСОБА_8 та ОСОБА_6, що додатково підтверджує позицію заявника та доводить що ніхто окрім зазначених осіб не приймав участь в приватизації спірної квартири. Відсутність у свідоцтві про право власності на житло запису щодо ОСОБА_6 має істотне юридичне значення, що в свою чергу перешкоджає заявнику у встановленому законом порядку прийняти у власність спадкове майно належне покійному, володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. З наведених підстав як в первинному позові так і в даній заяві вважає, що права позивача є порушеними та підлягають захисту в судовому порядку. Ознайомившись з матеріалами справи, враховуючи позицію відповідача, беручи до уваги судову практику за аналогічними справами вважає за доцільне змінити предмет позову та прошу суд: 1. Прийняти заяву до провадження та задовольнити її в повному обсязі. 2. Встановити факт належності покійному, ОСОБА_6, 1949 року народження, правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 12.03.1993 року, виданого Сумським міськвиконкомом, про право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 (вхідний № 14349 від 18.04.016 року) (а. с. 77) .

11.05.2016 року представниця відповідача за довіреністю - головний спеціаліст відділу правового забезпечення діяльності Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради та міського голови правового управління Сумської міської ради Карпенко Катерина Олександрівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/12053/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Ознайомившись із заявою, виконавчий комітет Сумської міської ради повідомляє наступне. Із позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що 18.02.1993 року виконавчим комітетом Сумської міської Ради народних депутатів було видане свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого було передано на праві спільної сумісної приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Однак, у вказаному свідоцтві зазначено лише ОСОБА_8 . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що помилковою є відсутність у зазначеному свідоцтві про право власності на житло імені ОСОБА_6 , який на момент приватизації спірного нерухомого майна був членом сім'ї наймача ОСОБА_8 , із 1986 року проживав за вищезазначеною адресою та був учасником приватизації вищезазначеного нерухомого майна. Відповідно до копії довідки про склад сім'ї наймача ізольованої квартири (однокімнатного будинку) та займані ними приміщення у вказаній квартирі зареєстровані та мають право на житло на момент введення у дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ОСОБА_8 та її син ОСОБА_6 , а згідно з копією додатку № 29а до рішення Сумського міськвиконкому від 18.02.1993 року НОМЕР_2 розрахунок площі, безоплатно приватизується здійснено на кількість мешканців у квартирі - два чоловіки. В позовній заяві зазначено про те, що позивачка є дружиною ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, цивільна правоздатність громадянина припиняється після його смерті відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї документами, виконавчий комітет Сумської міської ради просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення згідно з вимогами чинного законодавства України. Вона просила провести розгляд справи без участі представника виконавчого комітету Сумської міської ради, про прийняте рішення повідомити згідно з вимогами ст. 222 ЦПК України (вхідний № 16572/16вх від 11.05.2016 року) (а. с. 89, 90) .

У відкритому судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заяву про зміну предмета позову, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та в заяві про зміну предмета позову. Вона просила встановити факт належності покійному ОСОБА_6, 1949 року народження, правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 12.03.1993 року, виданого Сумським міськвиконкомом, про право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3.

У відкритому судовому засіданні представниця позивачки ОСОБА_1 за договором адвокат Бутенко Валентина Миколаївна підтримала заяву про зміну предмета позову, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та в заяві про зміну предмета позову. Вона просила встановити факт належності покійному ОСОБА_6, 1949 року народження, правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 12.03.1993 року, виданого Сумським міськвиконкомом, про право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3.

У відкритому судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_4 заперечував як проти задоволення позову, так і проти задоволення заяви про зміну предмета позову. Він пояснив суду про те, що за померлою особою неможливо встановити право власності, а також те, що неможливо встановити факт належності особі правовстановлюючого документу, оскільки прізвище, ім'я, по батькові особи взагалі не зазначене в документі. Він просив відмовити у задоволенні позову та у задоволення заяви про зміну предмету позову повністю.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, пояснення представниці позивачки ОСОБА_1 за договором адвоката Бутенко Валентини Миколаївни, пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_4, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Тобто, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, в цивільному судочинстві‚ на відміну від адміністративного судочинства‚ діє принцип диспозитивності, який полягає, в тому числі, в тому, що суд не має права виходити за межі вимоги сторін (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) , на відміну від принципу офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч. ч. 4, 5 ст. 11, ч. 2 ст. 69, ч. 5 ст. 71 КАС України) . Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Таке сприяння полягає у роз'ясненні особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов'язків (це суд робить в підготовчій частині судового розгляду - ст. 167 ЦПК України) , попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (наприклад, правові наслідки відмови від позову - ч. 2 ст. 174 ЦПК України) і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (наприклад, витребування доказів - ст. 137 ЦПК України) тощо. Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч. 2 ст. 71 КАС України) , а в цивільному судочинстві кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України) . Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали, а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч. ч. 4, 6 ст. 71 КАС України) . Цивільно-процесуальне законодавство не встановлює для суду таких повноважень. Адміністративне судочинство допускає вихід за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав людини (ч. 2 ст. 11 КАС України) , що не допускається у цивільному судочинстві (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) . Отже, суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України) .

Тобто, неможливо встановити факт належності особі правовстановлюючого документу, якщо прізвище, ім'я, по батькові взагалі не фігурує в такому правовстановлюючому документі.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України) .

Тобто, за померлою особою неможливо встановити право власності, бо померла особа не є суб'єктом цивільних правовідносин.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто позивачем позову про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних правовідносин (фізична, юридична особи, держава, територіальна громада) , який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб, претензіями на це майно третіх осіб, необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Відповідачем даного позову може бути будь-яка особа, яка сумнівається у приналежності майна позивачу, або не визнає за позивачем права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи (йдеться про осіб, які не визнають, заперечують та оспорюють право власності) не перебувають із власником у зобов'язальних правовідносинах. Права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов'язальних правовідносинах, мають захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права. Вимога про визнання права власності може бути додатковою до іншої вимоги, наприклад, до позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, про усунення порушень права власності, не пов'язаних з порушенням володіння, про виключення майна з опису тощо. Спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його приналежності в позивача відсутні необхідні правовстановлюючі документи, коли це право оспорюється відповідачем. Отже, як свідчить аналіз чинного законодавства і практики його застосування, вимоги про визнання права власності можуть мати складну юридичну природу, а відтак можуть: 1) бути предметом самостійного позову; 2) поєднуватися з позовами про визнання правочинів недійсними, позовами, що випливають із зобов'язальних правовідносин, що мають вважатися основними, а вимоги про визнання права власності - додатковими.

Копії документів, доданих позивачкою ОСОБА_1 та її представницею за договором адвокатом Бутенко Валентиною Миколаївною, та копії документів, витребуваних судом, не містять відомості про те, що відповідачем - виконавчим комітетом Сумської міської ради було порушене, не визнане або оспорюється цивільне право позивачки ОСОБА_1.

Тобто, за таких підстав позивачка ОСОБА_1 мала б звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування до ОСОБА_5. А оскільки таких вимог позовна заява позивачки не містить, оскільки суд не має права виходити за межі вимоги сторін, відтак суд позбавлений можливості задовольнити первісний позов та заяву про зміну предмета позову.

Крім того, копії документів, доданих позивачкою ОСОБА_1 та її представницею за договором адвокатом Бутенко Валентиною Миколаївною, та копії документів, витребуваних судом, не містять відомості про те, що позивачка ОСОБА_1 втратила документи, які засвідчують її право власності.

Таким чином, оскільки позивачкою було обрано невірний спосіб захисту цивільних прав, які вона вважає порушеними; оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж то, що позивачка зазначила в позовній заяві, відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно та про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, слід відмовити повністю.

Аналізуючи встановлені обставини справи, наведені норми законів, які врегульовують вказані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Отже, - оскільки позивачка ОСОБА_1 зазначила в своїй позовній заяві відповідачем виконавчий комітет Сумської міської ради, а не ОСОБА_5; - оскільки ані позивачка ОСОБА_1, ані представниця позивачки ОСОБА_1 за договором адвокат Бутенко Валентина Миколаївна не заявили клопотанням про заміну первісного відповідача належною відповідачкою, так як позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, та не заявили клопотання про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідачів (ч. 1 ст. 33 ЦПК України) ; - оскільки відповідач - виконавчий комітет Сумської міської ради не порушував, не не визнавали та не оспорював прав, свобод чи інтересів позивачки ОСОБА_1; - оскільки ані позивачка ОСОБА_1, ані представниця позивачки ОСОБА_1 за договором адвокат Бутенко Валентина Миколаївна не надали суду будь-яких переконливих доказів того, що право власності позивачки ОСОБА_1 порушується, оспорюється або не визнається виконавчим комітетом Сумської міської ради, тобто в даному випадку, на думку суду, між вказаними особами взагалі не вбачається спір про право цивільне; - оскільки ані ОСОБА_1, ані представниця позивачки ОСОБА_7 за договором адвокат Бутенко Валентина Миколаївна не надали суду будь-яких переконливих доказів того, що позивачка ОСОБА_1 втратила документи, які засвідчують її право власності, відтак суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно та про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, слід відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 213 - 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно та про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції - Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков