Справа № 345/1552/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2506/2016
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю позивача та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, який мотивував тим, що згідно рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області від 14 лютого 1990 року №17 за ним оформлено право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, по вул. 40-р. Перемоги в с. Кропивник Калуського району (на даний час вул. Січових Стрільців,15). На момент оформлення права власності на будинок він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 Шлюб між ними розірвано 08 липня 2004 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-НМ №047413 від 24 лютого 2011 року. Будинок відноситься до категорії робітничого двору. Просив провести поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою вул. Січових Стрільців, 15 в с. Кропивник Калуського району, визнавши за ним право власності на 1/2 частину вказаного будинку, і ? частину визнати за ОСОБА_4

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року позов задоволено.

Проведено поділ майна та визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини за кожним домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що по вул. Січових Стрільців, №15, с. Кропивник Калуського району Івано-Франківської області.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказала, що згідно списку громадян, власників будинків по селу Кропивник Кропивницької сільської ОСОБА_2 (під №642 примітка колг.) та довідки №503, виданої 16 травня 2016 року виконкомом Кропивницької сільської ради, вказано що суспільна група їхнього господарства відноситься до колгоспного двору. Вона та її двоє синів є постійними членами одного господарства, станом на 1990 рік їхнє господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, житловий будинок і господарські будівлі збудовані в колгоспному дворі в 1978 - 1979 роках, тому мають право на цей будинок. А позивач на будинок право власності не оформив. Оскільки їхнє господарство станом на 1990 рік належало до суспільної групи колгоспний двір, то правовий режим майна повинен регулюватися нормами ст.ст. 120-126 ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 08 липня 2004 року розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НМ №047413 від 24 лютого 2011 року (а.с.5). Від шлюбу у них народилося двоє синів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є повнолітніми.

Згідно довідки Кропивницької сільської ради №504 від 16 травня 2016 року вбачається, що в склад сімї ОСОБА_4 входять: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, усього четверо осіб (а.с.29).

Перебуваючи у шлюбі, сторони збудували будинок в с. Кропивник по вул. С.Стрільців, 15 Калуського району Івано-Франківської області. У свідоцтві на забудову садиби в сільських населених пунктах Івано-Франківської області від 20 листопада 1977 року, реєстраційний №174, забудівником спірного будинковолодіння зазначена відповідач ОСОБА_4 (а.с.54).

Із погосподарської книги встановлено, що спірний будинок у 1980-1981 р.р. відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був позивач ОСОБА_3, який фактично не працював у колгоспі, а працював водієм у автопідприємстві, що підтверджується відомостями, наявними у його трудовій книжці. (а.с.6-15, 21).

У відповідності до рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області від 14 лютого 1990 року №17 «Про оформлення права власності на житлові будинки, що належать окремим громадянам в селах: Боднарів, Вістова, Верхня, Кропивник, Сивка-Калуська, Кадобна», згідно з додатком № 5 до зазначеного рішення надано ОСОБА_3 право на оформлення права власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, по вул. 40-р. Перемоги (на даний час ОСОБА_7, 15) в с. Кропивник Калуського району (а.с.3-4).

Згідно довідки Кропивницької сільської ради Калуського району від 16 травня 2016 року за №503, яка видана на імя ОСОБА_4 встановлено, що домоволодіння в с. Кропивник по вул. С.Стрільців, 15 відноситься до категорії колгоспний двір (а.с.30), а згідно довідки Кропивницької сільської ради від 30 вересня 2016 року за №1199, виданої на імя ОСОБА_3 встановлено, що господарство в с. Кропивник по вул. С.Стрільців, 15 Калуського району згідно записів в по господарських книгах, починаючи з 1991 року і по сьогоднішній день відноситься до категорії робітничий двір (а.с.81).

В матеріалах справи також міститься копія трудової книжки ОСОБА_4, де зазначено що вона працювала та була членом колгоспу «Росія» починаючи з 15 лютого 1976 року по 15 червня 1982 року, коли звільнена за власним бажанням (а.с.38). Факт її членства у колгоспі у період з 1977 по 1983 рік підтвердила також сільська рада своєю довідкою (а.с.55).

Свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння на підставі рішення виконавчого комітету від 23.08.2007р. видавалося 01 жовтня 2007 року ім»я відповідача ОСОБА_4 (а.с.32), однак рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2011 року, яке набрало законної сили 10.07.2011року, визнано нечинним рішення виконавчого комітету Кропивницької сільської ради від 23.08.2007 року № 45 «Про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності» в частині затвердження акту Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об»єкта до експлуатації, оформлення права власності на об»єкт нерухомого майна за ОСОБА_4 по вул. С.Стрільців, 15 в с. Кропивник та зобов»язання Івано-Франківського ОБТІ видати свідоцтво про право власності на об»єкт нерухомого майна (а.с.44-45).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 22, 28 КпШС України та 60, 69,70 СК України, дійшов висновку, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю, підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя немає, а тому частки кожного із подружжя є рівними, визнав право власності на будинок по ? за кожним з подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 563 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі смерті члена колгоспного двору спадкування майна двору не відкривається.

Згідно із частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських ОСОБА_2 народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_2 народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_2 народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Головою суспільної групи господарства станом на 1980-1981 роки у погосподарській книзі зазначений позивач ОСОБА_3, який не був членом колгоспу, а належав відповідно до роду діяльності до суспільної групи робітників, відповідач втратила членство у колгоспі з 15.06.1982 року, тому відсутні підстави вважати, що господарство відносилось до суспільної групи колгоспний двір.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що на час винесення рішення на оформлення права власності на спірний житловий будинок від 14 лютого 1990 року, відповідач втратила право на частку в колгоспному дворі, оскільки вже не працювала в колгоспі більше як три роки підряд до 15 квітня 1991 року. А тому, твердження апелянта ОСОБА_4 щодо визначення даного двору як колгоспний є помилковим.

З цього випливає що спірне будинковолодіння є робітничим двором, і являється спільним сумісним майном подружжя і підлягає розподілу тільки між позивачем та відповідачем.

За приписами ст.ст. 22, 28 КпШС України, який діяв на час оформлення права власності спірний житловий будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні норми містяться і у Сімейному Кодексі України, який діє на час розірвання шлюбу і розгляду спору про поділ майна.

Так, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності.

В силу ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із вимогами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивач та відповідач, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, побудували спірний житловий будинок, який не відноситься до суспільної групи господарства колгоспний двір, тому це спірне майно є обєктом права спільної сумісної власності, а позивач та відповідач мають право власності по ? частки цього майна.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду. Ніяких нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на рішення, не надано і апеляційному суду. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів по справі.

На підставі вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_8

ОСОБА_9