АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №624/264/15-ц Головуючий суддя І інстанції Криворотов С. В.
Провадження № 22-ц/790/6265/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів найму (оренди)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою голови фермерського господарства «Паритет-А» - ОСОБА_3 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до фермерського господарства «Паритет-А», третя особа: відділ Держгеокадастру у Кегичівському районі Харківської області про визнання недійсним договору оренди землі,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4 та фермерським господарством «Паритет-А», зареєстрований відділом Держкомзему у Кегичівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.11.2012р. за №01588. Зобовязано фермерське господарство «Паритет-А» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,4205 га, розташовану на території Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР №057033 від 25.07.2000р. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням голова фермерського господарства «Паритет-А» - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

На обґрунтування скарги вказав, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки спірний договір пройшов державну реєстрацію, після винесення оспорюваного рішення ОСОБА_4 звернулася до відповідача з проханням видати орендну плату за використання земельної ділянки за 2016 рік, не оспорюючи орендних відносин між сторонами. Суд помилився із висновком, що позивач не підписувала спірний договір оренди і отже не було її вільного волевиявлення на укладення цього договору, оскільки висновок судового експерта з цього приводу, суперечить іншим доказам у справі, яким суд не приділив належної уваги: показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили той факт, що позивач самостійно отримувала орендну плату за свій пай, підписувала відповідні відомості, зверталась до ФГ «Паритет А» з метою укладення договору, при цьому самостійно і добровільно надавала свої документи, зокрема паспорт, ідентифікаційний код, державний акт на право власності на землі тощо. Висновки суду не відповідають встановленим судом обставинам про те, що після укладення у 2012 році спірного договору позивач вчасно та у повному обсязі отримувала орендну плату протягом 2012-2015 років, підписувала відомості ФГ «Паритет А», а відтак не висловлювала заперечень проти договору та продовжувала виконувати його умови, що свідчать про мовчазну згоду на продовження використання землі орендарем, до суду вона звернулася лише у 2015 році.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, за відсутності осіб, які беруть участь у її розгляді, чия явка відповідно до ст.. 305 ЦПК України не є обовязковою, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи скарги, вважає, що вона підлягає відхиленню з наступних підстав.

За положеннями ст.626 ЦК, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

В ч.1 ст.14 Закону передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі.

Згідно з положеннями ч.2 ст.207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. За змістом ч.1 ст.210 ЦК, ч.1 ст.20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст.18 Закону набирає чинності.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі державного акту IV-XP № 057033, виданого 25 липня 2000 року належить на праві приватної власності земельна ділянка під кадастровим номером № 01588, зареєстрованого відділом Держкомзему у Кегичівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.11. 2012р..

Відповідно до договору оренди ОСОБА_4 надала ФГ «Паритет А» земельну ділянку площею 5,42 га рілля, згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-XP № 057033, на десять років, зі сплатою орендної плати у грошовій формі у розмірі 4110,00 грн., даний договір зареєстрований у відділі Держземкадастру у Кегичівському районі Харківської області, про що у Державного реєстрі земель вчинено запис від 19 листопада 2012 року за № 015 (а.с. 9-10, 31-34). Згідно додатків до спірного договору: акту передачі-прийому земельної ділянки - ОСОБА_4 за своїм підписом передала в оренду ФГ «Паритет А» вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення; іншим актом були підписом ОСОБА_4 визначені межі земельної ділянки в натурі,сторони скріпили своїми підписами форму і щорічний розмір і форму орендних платежів за договором, які підлягають сплаті до 31.12. поточного року (а.с. 11-12, 37-39)

Підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення.

Без волевиявлення сторони неможливе вчинення договору, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору, учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов договору, складання та скріплення підписом письмового документу.

Згідно з висновком судового експерта-почеркознвця від 09.10.2015р. № 6596, підписи від імені ОСОБА_4 у всіх трьох примірниках оспорюваного договору оренди землі та додатках до нього, укладеного між ОСОБА_4 та ФГ «Паритет-А» виконані не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_4 (114-118).

Згідно до повторної судово-почеркознавчої експертизи від 30.05.2016 року № 61/5704 комісія експертів дійшла до таких самих висновків стосовно трьох примірників спірного договору кредиту і додатково визнала, що підписи від імені ОСОБА_4 на імя директора агрофірми «Прогрес» виконаний самою ОСОБА_4 (а.с. 150-157).

Задовольняючи позов, районний суд на підставі вищевикладених обставин виходив з доведеності факту відсутності волевиявлення ОСОБА_4 на укладання спірного договору. При цьому районний суд не взяв до уваги в якості доказу підпис позивача на заяві про укладення договору, оскільки, заява не містить дати і адресована не відповідачу, а іншому підприємству - АФ "Прогрес". Суд також відхилив показання свідка ОСОБА_5, яка не бачила факту підписання договору, а також - свідка ОСОБА_7, яка враховуючи давність події та кількість договорів, не змогла впевнено це стверджувати. Суд вважав, що ці показання не спростовують однозначного висновку двох експертиз про неналежність підписів ОСОБА_4

Районний суд також вказав, що факт отримання позивачем плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 22.04.2015р. справа №6-48цс15), яка була висловлена у цивільній справі по позовом фізичної особидо товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Вісла про визнання договору оренди земельної ділянки, додаткового договору та акта прийому-передачі земельної ділянки недійсними, витребування земельної ділянки. Районний суд правильно виходив з того, що той факт, що позивач звернулася із заявою про укладення договору, а також отримувала грошові кошти за використання її земельної ділянки визначеного висновку не спростовують, оскільки не містять даним про її волевиявлення саме на спірний договір оренди. Наявні у матеріалах справи відомості на видачу зерна по фермерському господарству «Паритет А» у 2012 році, видаткові касові ордери про видачу ОСОБА_4 грошових коштів за оренду земельного паю у 2013-2014 р.р. стосуються оренди земельного паю, а не спірного договору оренди земельної ділянки, який має інші істотні умови договору, і тому є неналежними доказами по цій справі (а.с. 43, 5357, 61, 85). Згідно із ч.1 ст.215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Розглядаючи вимогу щодо повернення відповідачем земельної ділянки, районний суд також вважає її обґрунтованою, і при цьому виходив з наступного:

У судовому засіданні доведено, і представник відповідача не заперечував, що відповідач на даний час користується спірною земельною ділянкою.

За умови визнання договору оренди земельної ділянки недійсною, відповідає підстава для використання відповідачем земельної ділянки.

У разі недійсності правочину відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Право власності позивача на земельну ділянку підтверджено свідоцтвом про право на спадщину, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним актом на право власності на земельну ділянку.

Тому, судова колегія також погоджується з тим, що позовна вимога щодо повернення земельної ділянки за оспореним договором, що визнається недійсним, є похідною від першої вимоги, і також підлягає задоволенню.

Висновки районного суду належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам та наявним у справі доказам, а також вищевказаним нормам матеріального права і нормам процесуального права, ст.. 213, 215 ЦПК України, які місять вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду, доводами скарги не спростовуються.

Тому з передбачених ст.. 308 ЦПК України підстав судова колегія відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.1 ч.1ст.307, ст.308, 313,314,315,317,319-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу голови фермерського господарства «Паритет-А» - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набранняз аконної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії