Справа №592/7467/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2048/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 листопада 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

З цим рішенням позивач не погодився та звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне зясування обставин у справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права і просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому зазначає, що його права на захист від втручання в особисте життя та заборона на поширення конфіденційної інформації порушені, а їх судовий захист гарантовано Конституцією України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 тимчасово виконує обов'язки директора Сумського науково-дослідного центру продуктивності агропромислового комплексу.

У вказаній установі позивач працює з 14 жовтня 1988 року та займав посаду головного інженера, з 02 серпня 2007 року атестований на посаду директора, з 01 січня 2016 року тимчасово виконує обов'язки директора (а.с. 8-9).

ОСОБА_4 колишній працівник зазначеної установи.

02 листопада 2015 року відповідач звернувся із заявою до директора департаменту агропромислового розвитку Сумської облдержадміністрації ОСОБА_5, в якій висловив свою думку щодо призначення позивача на посаду директора (а.с. 5-7).

Внаслідок розгляду питання погодження кандидатури позивача на посаду директора була врахована вказана вище заява відповідача та на цю посаду ОСОБА_3 не було призначено (а.с. 18).

Зі змісту заяви відповідача від 02 листопада 2015 року вбачається, що він не згоден з кандидатурою позивача на посаду директора установи та посилається на факти звернень до Премєр-Міністра України, Рахункової палати, контролюючих і правоохоронних органів, Генерального прокурора України, прокурора Сумської області, в яких викладені обставини службових зловживань, нецільового використання бюджетних коштів, ігнорування вимог законодавства, кадрових, фінансових зловживань зі сторони позивача, тощо.

Крім того, відповідач вважає, що згоду на затвердження кандидатури позивача на посаду директора давати не можна, надає оцінку роботи позивача на займаних посадах, вказує про його освіту, здібності виконувати роботу, вказує на різноманітні порушення та зловживання ОСОБА_3 як керівника та робить висновки про неможливість подальшої роботи позивача на займаній посаді.

Зазначене звернення було розглянуте департаментом агропромислового розвитку Сумської облдержадміністрації та за результатами її розгляду 01.12.2015 року заявнику надана відповідь (а.с.63).

За заявами відповідача до Управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України в Сумській області у 2005 та 2006 роках після проведених перевірок порушень у діяльності Сумського науково-дослідного центру продуктивності агропромислового комплексу не виявлено (а.с. 10).

Прокуратурою Ковпаківського району м. Суми у 2008 році проведена перевірка за зверненням ОСОБА_4 на предмет дотримання позивачем як виконуючого обовязки директора вимог законодавства про звернення громадян, за наслідками якої відмовлено у порушенні кримінальної справи за відсутності складу злочину (а.с. 11).

За наслідками звернення відповідача до Прем'єр-Міністра України проведена перевірка з виїздом на місце і вказані ОСОБА_4 порушення у роботі Сумського науково-дослідного центру продуктивності агропромислового комплексу Мінагрополітики України не отримали свого документального підтвердження (а.с. 12).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 квітня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 червня 2009 року, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, визнано недостовірною інформацію, викладену ОСОБА_4 у листі до Прем'єр-Міністра України, та зобов'язано ОСОБА_4 протягом одного місяця з дня набрання чинності рішенням суду направити лист до Прем'єр-Міністра України, в якому зазначити, що вказана інформація є недостовірною (а.с. 13-17).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, реалізовуючи надані ст.ст. 34, 40 Конституції України права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, а також на звернення до органу державної влади. Гарантоване позивачу ст. 32 Конституції України право на невтручання в особисте і сімейне життя, на недопущення поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, не порушував.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з наступних підстав.

Звернувшись із заявою до посадової особи державного органу, відповідач реалізував передбачене ст. 40 Конституції України право письмового звернення, в якому виразив свої думки та надав оцінку виконуваній позивачем роботі на відповідній посаді.

При цьому поширення завідомо неправдивих відомостей, з огляду на зазначені вище висновки правоохоронних органів та спеціальний порядок притягнення до відповідальності за такі дії, не відбулося.

Статтями 201, 299 ЦК України гарантовано право на недоторканність ділової репутації фізичної особи, а також судовий захист цього права.

Разом з тим, ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

З розяснень, викладених в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вбачається, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади чи їх посадових осіб із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

При цьому, як розяснено в п. 19 зазначеної Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати чи вона є фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з ч. 2 ст. 47 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, у сенсі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Враховуючи викладене вище, визначення поняття оціночних суджень, зміст інформації, яка викладена у листі відповідача, доводи позивача та встановлені місцевим судом фактичні дані, колегія суддів дійшла висновку, що інформація стосовно позивача не є недостовірною і такою, що направлена на приниження його ділової репутації.

Викладена у листі інформація є оціночною за своєю суттю і не містить обставин і фактів, які її підтверджують, тобто не носить фактичний характер і побудована на критичній оцінці роботи позивача на посаді.

Таким чином, критична оцінка діяльності позивача на займаній ним посаді, думки і судження відповідача, не можуть бути підставою для задоволення вимог про визнання цієї інформації недостовірною та її спростування, оскільки примушення до спростування оціночних суджень прямо порушує гарантоване Конституцією України, міжнародно-правовим актами право на вираження думок і поглядів і призведе до встановлення опосередкованої цензури, що заборонено ст. 15 Конституцією України.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи та які з них випливають правовідносини сторін, у відповідності з ч. 1 ст. 212 ЦПК України дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

В апеляційній скарзі не наведено обставин та доказів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 307, 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: