АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції в м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, зміну черговості одержання права на спадщину та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №755/20834/15-ц
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/11107/2016
Головуючий у судіпершої інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач у судіапеляційної інстанції: Стрижеус А.М.

Позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: встановити факт проживання її ОСОБА_2 та ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті); визнати її спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7; змінити черговість одержання права на спадщину з четвертої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом та визнати її спадкоємицею першої черги за законом на рівні з іншою спадкоємицею цієї черги - відповідачем ОСОБА_4 після смерті спадкодавця ОСОБА_7, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на об'єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом, а саме - на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1; визнати за позивачем - ОСОБА_2 право власності на об'єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом, а саме - на 1/2 частину гаражного боксу НОМЕР_1, що розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Артемівець» по вул. Мельникова 6 в м. Києві.

В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що вона,

ОСОБА_2 з 2007 року проживала разом з цивільним чоловіком ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, вела спільне господарство, спільно купували речі, побутову техніку, їжу, оплачували комунальні послуги тощо.

Шлюб не був зареєстрований у органах РАЦС, оскільки не було на те необхідності. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме - на квартиру АДРЕСА_1 та гаражний бокс НОМЕР_1, що розташований в ГБК «Артемівець» по вулиці Мельникова, 6 в місті Києві.

03 серпня 2015 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до Першої Київської державної нотаріальної контори відповідач - ОСОБА_4, яка є рідною дочкою спадкодавця.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до Першої Київської міської нотаріальної контори, а також повідомила про звернення до суду з позовом з приводу вищезазначеної спадщини, про що листом від 09 вересня 2015 року Перша Київська державна нотаріальна контора повідомила позивача про зупинення нотаріальних дій до вирішення справи в суді.

Задовго до смерті ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_4, яка є рідною донькою ОСОБА_7 перестала спілкуватися з батьком, не цікавилася його життям, не підтримувала з ним ніяких стосунків, фактично ухилилася від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік і тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, оскільки тяжко хворів, - через хворобу на церебральний атеросклероз не міг самостійно підійматися з ліжка та пересуватися, не міг працювати, виходити на вулицю, самостійно собі купувати продукти харчування, обслуговувати себе, в силу чого сильно страждав і потребував стороннього догляду, який йому надавала саме позивач.

За його життя будь-якої матеріальної чи іншої допомоги від дочки він не отримував навіть під критичного загострення хвороби. Позивач зазначила, що вони з цивільним чоловіком були інвалідами і вона єдина, хто була з ним до самої смерті, піклувалася про нього, надавала моральну та матеріальну підтримку, утримувала його.

На підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад 5 років до часу відкриття спадщини позивач надала акт ЖЕД про її проживання у квартирі ОСОБА_7, фотокартки, довідки з лікарень і документи МСЕК, особисті папери ОСОБА_7, а також просила допитати заявлених нею свідків.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Перша Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції в м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, зміну черговості одержання права на спадщину та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна в порядку спадкування за законом - відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду представником позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3. який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2, підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5, проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив з того, що ці вимоги є необгрутованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому правових підстав для їх задоволення немає.

Колегія суддів вважає, що зазначені висновки суд першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного встановлення дійсних обставин справи, досліджених судом доказів, яким суд дав вірну правову оцінку та відповідають вимогам матеріального права, виходячи з наступного.

Так, згідно положень ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 31.07.2015 року (т. 1 а.с. 3).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 та гаражний бокс НОМЕР_1, що розташований в ГБК «Артемівець», по вулиці Мельникова, 6 в місті Києві.

Квартира і гараж належали померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 травня 2003 року (1/2 частину квартири та 1/2 частина гаражного боксу), зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації, за реєстр, за № 136 від 20 травня 2003 року, а також відповідно до договору дарування від 02 серпня 2003 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №д- 1523-243, реєстровий № 1735 від 16 вересня 2003 року, укладеного між ним та його рідним братом ОСОБА_8 (т 1 а.с. 29-30).

03 серпня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 до Першої Київської державної нотаріальної контори (т. 1 а.с. 114).

03 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 до Першої Київської державної нотаріальної контори (т. 1 а.с. 97).

Факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_4 є рідною донькою ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про її народження, свідоцтвом про шлюб, копією паспорту (т. 1 а.с. 104-109)

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з абз. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Даний факт має юридичне значення для позивача ОСОБА_2, оскільки відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

На підтвердження факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу не менше 5 років до часу відкриття спадщини позивачем надані акт ЖЕД про її проживання у квартирі ОСОБА_7, фотокартки, довідки з лікарень і документи МСЕК, особисті папери ОСОБА_7, письмові пояснення ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а також допитані заявлені позивачем свідки ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

З довідки головного лікаря Київської міської клінічної лікарні №3 від 04.09.2015 року № 1470 вбачається, що протягом госпіталізації хворого ОСОБА_7 в неврологічному відділенні №2 КМКЛ №3, 25.11.2011 року та з 28.05.2015 року по 16.06.2015 року, постійно доглядала за хворим, піклувалась та забезпечувала ліками і всім необхідним дружина ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 6).

Відповідно до акту, затвердженого начальником ЖЕД-41 від 02.09.2015 року ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_16 та ОСОБА_12 письмово підтвердили, те, що ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_1 і веде господарство з 2007 року (т. 1 а.с. 7).

Згідно з письмових пояснень ОСОБА_10, ОСОБА_11,ОСОБА_12 від ІНФОРМАЦІЯ_2, зазначені особи підтверджують те, що ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_7 однією сім'єю з 2007 року по 2015 рік за адресою: АДРЕСА_1, підтверджують той факт що вони вели спільне господарство, здійснювали спільні побутові покупки, разом сплачували комунальні послуги, бачили та пам'ятають, як у 2007 році ОСОБА_2 та ОСОБА_7 переїхали та заселились в квартиру АДРЕСА_1, часто бачили їх разом і знали їх, як дружню, люблячу, міцну сімейну пару (т. 1 а.с. 243), а ОСОБА_2 дійсно доглядала за хворим ОСОБА_7, який знаходився на стаціонарному лікування у зв'язку із інсультом в 2011 році в Олександрійській клініці, а в 2011 та 2015 роках в Клінічній лікарні №3, бачили, як вона піклувалась за хворим, годувала, голила, купувала ліки, днями та ночами знаходилась біля нього (т.1 а.с. 240-241).

У матеріалах справи містяться чеки, надані позивачем на суму 4 888,03 грн. (т.1 а.с. 220- 224), а також копія договору про надання додаткових ритуальних послуг від 31.07.2015 року (т.1 а.с. 227).

Відповідно до листа Дніпровського районного у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві актового запису про шлюб відносно ОСОБА_2 не виявлено (т. 2 а.с. 75).

Згідно з листом-відповіддю, що надійшов з Києво-Святошинського PB ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, вбачається, що в архіві відділу відсутній актовий запис про шлюб, щодо ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 77).

Судом за заявами сторін були допитані свідки.

Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'ю до набрання чинності цим Кодексом.

Оцінюючи всі зазначені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення факту проживання її та ОСОБА_7 однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, з 2007 року по 31 линя 2015 року, оскільки всі наведені докази підтверджують те, що позивач у житті спадкодавця з'явилася у 2011 році, а не у 2007 році, що з урахуванням часу відкриття спадщини (у 2015 році) не становить періоду 5 років до часу відкриття спадщини; надані позивачем фотокартки не відображають того, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_7 мали спільні свята, друзів, дозвілля (відпочинок, виїзди на природу тощо); обізнаність позивача про події з життя ОСОБА_7 ґрунтуються на даних його особистого архіву. Крім того, суд першої інстанції надав належну та повну оцінку показам свідків, що були допитані в судовому засіданні та іншим письмовим доказам.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ним спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 ЦК України (зміна черговості одержання права на спадкування).

Згідно із ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права.

Як роз'яснено в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Враховуючи те, що на даний момент в спадковій справі вчинення нотаріальних дій зупинено до вирішення справи судом (т. 1 а.с. 127), позовні вимоги про визнання права власностіна спадкове майно заявлені були передчасно, без урахування наведених вище вимог Закону. Відтак, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Не знайшли свого документального підтвердження наведені позивачем обставини того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, а відповідач не надала йому допомоги, яка була необхідна останньому, ухилившись від цього і виключно позивач протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала і надавала іншу допомогу спадкодавцеві.

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про зміну черговості її спадкування після смерті ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги про те, що, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права та дав невірну правову оцінку доказам у справі, так як позивачем доведено факт перебування у фактичних шлюбних стосунках зі спадкодавцем і письмовими доказами у справі, показами свідків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, заслухав покази свідків з обох сторін, дав вірну правову оцінку вказаним доказам в їх сукупності

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: