Справа № 463/1479/15 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/5264/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 6 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики,-

в с т а н о в и л а:

26 березня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 270 386,08 грн. боргу, з яких: 2 572 000 грн. - основний борг, 552 980 грн. - пеня, 9 090,08 грн. - проценти, 136 316 грн. - інфляційні, а також стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до укладеного сторонами в письмовій формі договору позики від 15 січня 2015 року відповідач позичив у нього 2 572 00 грн. з терміном повернення - 30 січня 2015 року. Свої зобов'язання відповідач не виконав. Сума, яку просить стягнути, визначена із врахуванням процентів за користування коштами, пені та інфляційних втрат. Просить позов задовольнити.

Відповідач подав зустрічний позов про визнання недійсним договору позики від 15 січня 2015 року, посилаючись на те, що він кошти не отримував, договір підписав під тиском; проти первісного позову заперечив, просив задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 6 липня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу. Цим рішенням зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики залишено без розгляду.

Рішення оскаржив ОСОБА_5 У своїй апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права; просить таке скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.Зазначає, що 15 січня 2015 року сторони уклали договір позики, предметом якого були кошти в сумі 2 572 00 грн., з терміном повернення - 30 січня 2015 року. Свої зобов'язання відповідач не виконав. Сума, яку просить стягнути, визначена із врахуванням процентів за користування коштами, пені та інфляційних втрат. Також з відповідача просить стягнути судові витрати.

Відповідач та його представник, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просять відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог та наданих на їх обґрунтування доказів; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 10, 57- 61 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що відповідно до наданого суду договору позики (а.с.7) ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_5 2 572 000 грн. на строк до 30 січня 2015 року (п.1.1.) із зобов'язанням повернути ці кошти (п.3.1.). Відповідач визнав, що рукописний текст, зокрема: «15» у даті договору, прізвища та ініціали сторін, реквізити сторін з вказівкою прізвищ, імен, по-батькові, паспортних даних, ідентифікаційних кодів, адрес, виконаний ним. Він даний договір підписав у графі «заемщик».

Відповідно до розділу 2 зазначеного договору позика передається шляхом готівкової передачі коштів. Передача коштів здійснюється безпосередньо позикодавцем позичальнику. Підписання цього договору позичальником свідчить про те, що від одержав кошти від позикодавця. Розділом 4 договору передбачено відповідальність сторін за порушення зобов'язань за договором.

Згідно зі ст. 1046, ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей, які є предметом такого.

Частиною 1 ст. 1047 вказаного Кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Позивачем надано договір позики, укладений у письмовій формі, який не спростований належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін, які є вільними в укладенні договору, і погоджені з ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позивача з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики судом залишено без розгляду. З цим рішенням ОСОБА_3, погодився, оскільки таке не оскаржує. Тобто, позичальник не оспорює договір позики.

Згідно з вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином.

Статтею 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов'язання настають наслідки, передбачені ст.ст. 611, 625 ЦК України та умовами договору. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за вказаним договором не виконав і не повернув кошти позивачеві.

В частині залишення без розгляду зустрічного позову рішення не оскаржене і не переглядається.

На підставі аналізу наведених вище доказів, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 є позичальником коштів у позивача, зобов'язання з повернення коштів, які були предметом договору позики, він не виконав у встановлений договором термін; відтак, наявні правові підстави для стягнення із нього коштів відповідно до умов договору позики. З відлпорвідача підлягають стягненню кошти в сумі 3 270 386,08 грн., з яких: 2 572 000 грн. - основний борг, 552 980 грн. - пеня, 9 090,08 грн. - проценти, 136 316 грн. - інфляційні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 3 654 грн.

Колегія суддів прийшла до висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. не підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами. Такими доказами не можуть бути договір про надання правової допомоги від 16 березня 2015 року, укладений з адвокатом Степановою Н.В., та акт приймання-передачі виконаних робіт. Колегія суддів прийшла до такого висновку, виходячи з наступного. Адвокат Степанова Н.В. брала участь у судовому засіданні 4 серпня 2015 року, яке тривало 2 хвилини 28 секунд (а.с.21-22). Відомості про надання правової допомоги у іншій формі у матеріалах справи відсутні. Акт виконаних робіт не містить розрахунку такої допомоги, переліку робіт, їх тривалості.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Правова допомога надається в судовому засіданні, при виконанні окремих процесуальних дій. Особа, яка надає правову допомогу, вчиняє також інші дії, необхідні для розгляду справи: складає позовні заяви, знайомиться з матеріалами справи, надає усні консультації, та інші. Належні та допустимі докази на підтвердження таких витрат позивачем не надані.

Керуючись ст.ст.88, 303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 6 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) 3 270 386,08 грн. (три мільйони двісті сімдесят тисяч триста вісімдесят шість грн. 08 коп.) боргу, з яких: 2 572 000 грн. - основний борг, 552 980 грн. - пеня, 9 090,08 грн. - проценти, 136 316 грн. - інфляційні.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) 3 654 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири грн.) судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: