Справа № 159/1192/16-ц
Провадження № 2/159/543/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого судді Миронюка М.Г.

з участю секретаря Посполітак Г.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, РЖКП №2 м. Ковель, виконавчого комітету Ковельської міської Ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в Ковельський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, РЖКП №2 м. Ковель, виконавчого комітету Ковельської міської Ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права користування житловим приміщенням.

Свої вимоги позивачка ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що ОСОБА_7 перебував в шлюбі з ОСОБА_4. Від даного шлюбу є дочка ОСОБА_3. Подружнє життя в них не склалось і рішенням Ковельського міського суду від 37.09.1996 року шлюб між ними було розірвано. Перебуваючи в шлюбі ОСОБА_7 і ОСОБА_4 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2003 році ОСОБА_4 вибула з даної квартири та стала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Далі позивачка зазначає, що з серпня 2004 року вона стала проживати разом з ОСОБА_7 однією сімєю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство в квартирі АДРЕСА_1. Згоду на вселення їй дав ОСОБА_7. 17.01.2016 року вона з ОСОБА_7 зареєстрували шлюб. З моменту спільного проживання вони за спільні кошти провели косметичний ремонт квартири, сплачували комунальні послуги, витрачали кошти на продукти харчування, зробили добудову до квартири, придбали меблі.

Позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві вказала, що 09 липня 2010 року шлюб між нею та ОСОБА_8 був розірваний, але вони продовжували проживати як одна сімя і після розірвання шлюбу та вели спільне господарство. 14.03.2016 року ОСОБА_8 помер. Після його смерті вона продовжує проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак відповідачка ОСОБА_4 перешкоджає їй в користуванні цією квартирою і тому встановлення факту спільного проживання однією сімєю їй необхідно для вирішення спору про користування квартирою № 1 по вул.Ватутіна,50 в м. Ковелі.

Позивачка вважає, що оскільки вона постійно проживає у спірній квартирі з 2004 року по теперішній час, як член сімї ОСОБА_7, то на підставі ст. 64 ЖК України набула права користування цією квартирою після його смерті, оскільки іншого житла вона не має.

Позивачка просить встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_7, який помер 14 березня 2016 року в період з серпня 2003 року по 16 січня 2006 року та з 09 липня 2010 року п 14.03.2016 року без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1 та визнати за нею право користування житловим приміщенням № 1 по вул.Ватутіна,50 в м. Ковелі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона являється квартиронаймачем квартирі АДРЕСА_1, проводила оплату за комунальні послуги, а позивачка ОСОБА_1 без її згоди, як квартиронаймача, вселилась в дану квартиру і тому вона просить відмовити у позові.

Відповідачка ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнала, прохає у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, оскільки вона вселилась в спірну квартиру без згоди ОСОБА_4 і в даний час ОСОБА_4 є власником спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнала та пояснила, що остання постійно проживала з її сином.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні просив у позові ОСОБА_1 відмовити, оскільки квартиронаймачем спірної квартири згідно особового рахунку є ОСОБА_11В, а позивачка в спірній квартирі не зареєстрована.

Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі прийшов до висновку, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, РЖКП №2 м. Ковель, виконавчого комітету Ковельської міської Ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права користування житловим приміщенням слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_7 і ОСОБА_4 перебували в шлюбі, який розірвали 11 грудня 1996 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1 ЕГ № 018889 від 30.07.2008 року.

Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09.07.2010 року серії 1 ЕГ № 028246 стверджується, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 Валерієвною розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 103 від 09.07.2010 року і після реєстрації розірвання шюбу присвоюються прізвища: йому ОСОБА_12, їй ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер 14.03.2016 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1 ЕГ № 183762 від 14.03.2016 року.

Довідкою (виписка з домової книги про склад сімї та прописку) № 3898 від 1.12.2015 року стверджується, що квартира АДРЕСА_1 належить Ковельській міській Раді і на вказаній житловій площі проживають та прописані ОСОБА_4 квартиронаймач та ОСОБА_7 колишній чоловік.

Договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 18.08.2015 року та типовим договором про надання населенню послуг з газопостачання від 1.12.2015 року, договором на користування електричною енергією для побутових потреб від 04.12.2015 року стверджується, що відповідно Ковельським управлінням водопровідно каналізаційного господарства «Ковельводоканал», ТОВ «Волинь газ збут», ПАТ «Волиньгаз» Ковельське УЕГГ, Ковельською філією ПАТ «Волиньобленерго» були укладені зазначені договори з ОСОБА_4, як квартиронаймачем квартир № 1 по вул. Ватутіна, 50 в м. Ковелі.

Квитанціями №132 від 18.03.2016 року, № 155 від 21.03.2016 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3336 від 18.03.2016 року стверджується, що відповідно до укладених вище договорів ОСОБА_4 проводила оплату за спожитий газ, електроенергію та за водопостачання і водовідведення.

Згідно ст. 74 ч.1 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як вбачається із позовної заяви позивачка ОСОБА_1 ставлячи вимогу встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_7, який помер 14 березня 2016 року в період з серпня 2003 року по 16 січня 2006 року та з 09 липня 2010 року по 14.03.2016 року без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_2 та визнати за нею право користування житловим приміщенням № 1 по вул. Ватутіна,50 в м. Ковелі не вказує яке спірне майно нею придбане в цей період, а лише вказує, що встановлення даного факту їй необхідно для вирішення спору про її користування квартирою № 1 по вул. Ватутіна,50 в м. Ковелі, квартиронаймачем якої, а в подальшому власником якої є відповідачка ОСОБА_4

За таких обставин суд вважає, що квартира АДРЕСА_3 не може бути віднесена до спірного майна, що придбане було за час проживання позивачки ОСОБА_1 з ОСОБА_7, оскільки вона належала до комунальної власності і в цьому випадку підстави та порядок вселення регулюються Житловим Кодексом України.

Згідно ст. 65 ч.1 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 вказала, що вона до відповідачки ОСОБА_4 за згодою на вселення не зверталась, оскільки вважала, що такої згоди вона не отримує і стала проживати в спірній квартирі без згоди квартиронаймача.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 22.01.2016 року ОСОБА_7 відмовлено у позові про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою № 1 по вул.Ватутіна,50 в м. Ковелі. Дане рішення набрало законної сили.

Свідоцтвом про право власності від 21.03.2016 року на житло стверджується, що ОСОБА_4 являється власником квартири АДРЕСА_1.

Суд вважає, що оскільки позивачка ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог посилається на свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які в судовому засіданні підтвердили, що позивачка проживала з ОСОБА_7 по вул.Ватутіна,50 в м. Ковелі по день його смерті, але в той же час не зазначила, коли і яке майно придбане ними в цей період та яке належить їм на праві спільної сумісної власності і не ставить питання про визнання права власності на це майно, тому вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, РЖКП №2 м. Ковель, виконавчого комітету Ковельської міської Ради про встановлення факту проживання однією сімєю до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в цій вимозі , суд виходить з того , що для визнання права користування житловим приміщенням не має потреби встановлювати факт проживання однією сім'єю, так як дане питання регулююється ст. ст.64,65 ЖК України.

Враховуючи , що позивачка ОСОБА_1 вселилась в спірну квартиру без згоди квартиронаймача ОСОБА_4, там не зареєстрована, має інше житло, так як зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, тому вона не набула права користування даною квартирою , і в зв'язку з цим вимога ОСОБА_1 про визнання права користування квартирою №1 по вул. Ватутіна буд. 50 в м. Ковелі до задоволення не підлягає.

Таким чином , суд прийшов до висновку , що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, РЖКП №2 м. Ковель, виконавчого комітету Ковельської міської Ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права користування житловим приміщенням слід відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України на підставі ст.ст.3,74ЦК

України, ст.ст.64, 65 Житлового Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, РЖКП №2 м. Ковель, виконавчого комітету Ковельської міської Ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 01.07.2016 року.

Головуючий:ОСОБА_16