Справа №: 162/101/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара О.В.,

при секретарі Оліферчук І.В., Шолом С.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Луцької міської ради Волинської області, до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 20 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любешівського районного управління юстиції Волинської області було зареєстровано шлюб з відповідачем, актовий запис № 39. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не склалося. ОСОБА_4 почав зловживати спиртними напоями, постійно влаштовувати сварки, вчиняти щодо позивача фізичне та психологічне насильство. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. З вини відповідача подальше спільне життя та збереження сімї стали неможливими. Вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сімя розпалася, шлюб збережений бути не може. Вважаючи, що їх сімя розпалась з вини відповідача, ОСОБА_1 просила шлюб між ними розірвати, малолітніх дітей залишити у неї на проживанні.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 4 серпня 2016 року до участі в даній справі залучено в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Луцької міської ради Волинської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у поданій до суду заяві, вважають, що шлюб носить лише формальний характер, а тому настоюють на його розірванні та просили малолітніх дітей залишити на проживанні у позивача ОСОБА_1 Підтвердили, що наданий судом термін для примирення в стосунках позивача та відповідача нічого не змінив, а тому є всі підстави для розірвання шлюбу.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив малолітніх дітей залишити на проживанні у позивача ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, а тому в їх задоволенні просив відмовити. Не оспорює, що вони з серпня 2015 року проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Діти постійно проживають з позивачем. Просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 не з позивачем, а з ним.

Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що 20 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любешівського районного управління юстиції Волинської області було зареєстровано шлюб позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_1 (прізвище до реєстрації шлюбу - Ломачевський) А.В., актовий запис № 39. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімя між подружжям розпалася повністю. Про це свідчить небажання подружжя спільно проживати, наполягання позивача на розірванні шлюбу, а також те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 тривалий час проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Наданий судом термін для примирення в стосунках позивача та відповідача нічого не змінив.

Наведені обставини дають суду підстави вважати, що сімя між даним подружжям розпалась і збережена бути не може, а тому шлюб між ним слід розірвати. Подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам малолітніх дітей.

Згідно ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути предявлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Суд при вирішенні позовних вимог бере до уваги, що на час розгляду справи малолітня ОСОБА_6 вже досягла віку понад один рік. Звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу протягом одного року після народження дитини обґрунтовувалось позивачем вчиненням відносно неї відповідачем протиправної поведінки, яка містить ознаки кримінального правопорушення, про що було внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України. Враховуючи наведені обставини, оскільки право на розірвання шлюбу не повязується із винесенням судом обвинувального вироку щодо другого з подружжя, суд вважає, що закриття в подальшому кримінального провадження не є підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог, так як в ході розгляду справи було встановлено, що сімя між даним подружжям розпалась і збережена бути не може.

Виходячи із інтересів малолітніх дітей, беручи до уваги їх вік, враховуючи бажання батьків, а також рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 600-2 від 23 вересня 2016 року, висновок органу опіки та піклування Луцької міської ради № 174 від 15 вересня 2016 року про доцільність проживання малолітніх дітей з матірю ОСОБА_1, враховуючи відношення позивача та відповідача до виконання своїх батьківських обовязків, а також те, що ОСОБА_1 за місцем свого проживання створено необхідні умови для проживання малолітніх дітей, суд вважає за доцільне залишити малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, після розірвання шлюбу на проживанні у позивача ОСОБА_1

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 1102 гривень 40 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову та в ході розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Шлюб, зареєстрований 20 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любешівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 39, між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, від якого є дві малолітні дитини, розірвати.

Дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на проживанні у ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1102 (одна тисяча сто дві) гривень 40 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В. Невар