Справа № 331/942/16-ц
Провадження 2/331/546/2016
28 березня 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Жукової О.Є.
при секретарі Чистяковій К.С.
за участю позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3
розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів ,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 компенсацію втрат від інфляційних процесів у сумі 7 151,70 гривень за період з 01.12.2012 року по 29.07.2015 року , 3% річних від простроченої суми , за вирахуванням сум стягнутих судом 3% річних за 1 рік та 3 місяці у розмірі 348,75 гривень , в розмірі 420,50 гривень за договором позики від 20 вересня 2012 року в розмірі 420,50 гривень, судові витрати .
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 20.09.2012 року між ним та відповідачами було укладено договір позики, відповідно до умов якого він надав відповідачам в борг 1000 доларів США строком до 01 грудня 2012 року. З огляду на невиконання відповідачами умов договору, він вимушений був звернутися до суду і рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.05.2014 року з відповідачів на його користь в солідарному порядку було стягнуто заборгованість в розмірі 9 300 гривень та 3% річних за 1 рік та 3 місяці у розмірі 348, 75 гривень.
В зв»язку з тим, що відповідачі до теперішнього часу не сплатили жодної грошової суми на виконання рішення суду та погашення заборгованості, вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову , надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_2Г, ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала в повному обсязі з тих підстав, що відповідачами в період з 29.09.2014 року по 13.01.2016 року частинами сума боргу пола погашена в повному обсязі, через що наданий розрахунок 3% річних є некоректним та неводним позивачем, крім того оскільки предметом договору позики були кошти в іноземній валюті, стягнення індексу інфляції за вказаними правовідносинами є необґрунтованим.
Відповідач ОСОБА_4, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, в зв»язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Суд вислухавши пояснення позивача, представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.
Як вбачається з розписки , наявної в матеріалах справи, 20.09.2012 року ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_4, ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1000 доларів США строком до 01.12.2012 року (а.с.6).
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.05.2014 року з відповідачів на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу за договором позики в гривневому еквіваленті в розмірі 9 300 гривень США а також 3% річних від простроченої суми за 1 рік 3 місяці в розмірі 348,75 гривень (а.с.7).
Відповідно до наданих суду квитанцій , ОСОБА_5 було частинами в період з 29.09.2014 року по 13.01.2016 року сплачено на користь позивача заборгованість за рішенням суду , а саме: 29.09.2014 року 100 гривень, 10.10.2014 року 500 гривень, 12.11.2014 року 500 гривень, 15.01.2015 року 500 гривень, 23.06.2015 року 500 гривень, 06.07.2015 року 500 гривень, 04.08.2015 року 3700 гривень, 30.11.2015 року 280 гривень, 25.12.2015 року 280 гривень, 13.01.2016 року 3260 гривень.
19.01.2016 року держвиконавцем Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа 2/331/895/14, виданого 23.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 9 892,35 гривень, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв»язку з фактичним виконанням рішення суду в солідарному порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604609 ЦК, відповідно до яких зобовязання припиняється:
1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання;
2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК);
3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги (ст. 601 ЦК);
4) за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК);
5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовязків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК);
6) поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК);
7) неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК);
8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК);
9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно повязаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 ЦК);
10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю (ст. 609 ЦК).
Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.
Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, як вбачається з розрахунку 3% річних, який наданий позивачем (а.с.5), він здійснений без урахування сум сплачених позивачем за період з 29.09.2014 року по 06.07.2015 року , зокрема виходячи із суми 9648,75 гривень, яка включає в себе і стягнуті за рішенням суду 3% річних, хоча за змістом ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних передбачено виключно на суму основного зобов»язання.
Зазначені обставини, дають суду можливість дійти до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає фактичним обставинам справи , здійснений без урахування сплачених сум , не відповідає вимогам чинного законодавства.
Оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та пп. 2 і 4 ст. 129 Конституції України визначено обов»язок суду щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та забезпечення змагальності сторін і надання їм доказів й доведення перед судом їх переконливості, судом було роз'яснено право позивачу надати суду уточнений розрахунок заборгованості з врахуванням здійсненних платежів , однак останній пояснив , що наполягає на розрахунку заборгованості , наявному в матеріалах справи.
Приймаючи до уваги вищевикладене , суд приходить до висновку, що позивачем , з огляду на ненадання суду уточненого розрахунку 3% річних саме за період з 01.03.2014 року по 29.07.2015 року з урахуванням сум здійснених оплат на погашення суми боргу , не надано належних доказів в обґрунтування наявності за вказаний період нарахування суми 3% річних від простроченої суми саме у розмірі 420,50 гривень, через що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів втрат від інфляційних процесів за період з 01.12.2012 року по 29.07.2015 року в розмірі 7151,70 гривень, суд приходить до наступних висновків.
Як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
З врахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги про стягнення інфляційних за договором від 20.09.2012 року , за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_2 отримані грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США , задоволенню не підлягають, з огляду на те, що іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: