Справа № 645/4560/16-ц
Провадження № 2-з/645/101/16
У Х В А Л А

Іменем України

03 жовтня 2016 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Федорова О.В.,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

ОСОБА_3

про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнення, прийнятого судом до розгляду, просив суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» модель VITO 110 CDI, фургон малотоннажний-В, номер шасі (кузова, рами) VSA7945, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23 серпня 2016 року.

03 жовтня 2016 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» модель VITO 110 CDI, фургон малотоннажний-В, номер шасі (кузова, рами) VSA7945, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску, зареєстрований на праві власності на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та передачі вказаного автомобіля на зберігання ОСОБА_1, визначивши місцем його зберігання гаражний бокс № 202 в ГБК «Еріс» за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 3-А, який належить йому на праві власності.

Розглянувши зазначену заяву та доводи в її обґрунтування, суд дійшов вважає необхідним зазначити наступне.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1, п. 7 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов, серед іншого, забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або інших осіб, а також переданням речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому матеріали справи не містять доказів чи обґрунтування доводів позивача про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи другий відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення.

Клопотання про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

Крім того, суд приймає до уваги пояснення першого та другого відповідачів в судовому засіданні щодо можливого врегулювання спору між сторонами мирним шляхом, а також письмову заяву другого відповідача від 30.09.2016 року, в якій вона просила не накладати арешт на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» модель VITO 110, який є предметом спору у даній справі, посилаючись на те, що цьому автомобілі відповідачі відвозять неповнолітнього сина ОСОБА_2 (який також є сином позивача) до школи, яка знаходиться на великій відстані від місця їх проживання. Крім того, ОСОБА_2 вказала, що автомобіль є основною частиною її підприємницької діяльності, оскільки він необхідний для перевезення та доставку товару, які, згідно з поясненнями відповідачів, здійснює ОСОБА_3.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги відсутність доказів на підтвердження того, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду та відсутність обґрунтування необхідності забезпечення позову і доцільності обрання саме цих видів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1.

При цьому, позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до суду з заявою про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 151 - 153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Федорова О.В.