Провадження №2/389/826/16
РІШЕННЯ

заочне

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Знамянський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Українського В.В.,

при секретарі Василенко І.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Знам'янка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 залізниця», третя особа первинна профспілкова організація виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знамянка» служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 залізниця», про поновлення на роботі та стягнення і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогул, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 залізниця», третя особа первинна профспілкова організація виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знамянка» служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 залізниця», про поновлення на роботі та стягнення і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтував свої позовні вимоги тим, що згідно наказу начальника Локмотивного депо Знамянка Одеської залізниці № 209 від 05.05.1998 ОСОБА_1 був прийняти інженером-технологом на підприємство. Наказом начальника депо № 94/ос від 1.04.2014 переведений начальником бази паливно-екіпірувального господарства в звязку зі зміною в розписі в тому ж депо. На підставі ЗУ від 23.02.2012 ПКМУ від 25. 06. 2014 року № 200, рішення правління ПАТ «Укрзалізниці» від 21.10.2015, протокол № 1, та наказу № 1/ос від 1.12.20, Державне підприємство «Одеська залізниця» реорганізовано шляхом злиття у публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 залізниця», та утворено регіональну філію «Одеська залізниця»; відокремлений структурний підрозділ «Локомотивне депо Знам'янка» Одеської залізниці реогранізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Локомотивне депо Знам'янка» Служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 залізниця».

12.05.2016 року згідно із наказом начальника депо за № 167/ос ОСОБА_1 було звільнено за п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я. Вважає своє звільнення незаконним, так як підставою слугував протокол огляду старшого слідчого УСБУ в Кіровоградській області Охріменка А.В. від 12.05.2016 та доповідна записка ОСОБА_4 від 12.05.2016, яка по суті дублює протокол огляду слідчого. Кримінальне провадження, за яким слідчий УСБУ проводив огляд не направлене до суду, не розглянуте судом, та по ньому не винесено вирок. Більше того, ОСОБА_1 не пред'явлено підозру, він навіть не опитаний, фактично досудове слідство у вказаному кримінальному провадженні не ведеться. Таким чином, вина ОСОБА_1 не встановлена законним порядком, не іде мова навіть про пред'явлення йому обвинувачення. Враховуючи викладене, відсутні підстави для звільнення його за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Крім того, його звільнення не погоджено з профспілковою організацією, членом якої являвся ОСОБА_1, як того вимагає ст. 43 КЗпП України.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просить суд їх задовольнити. Надав довідку про доходи.

Відповідач у судове засідання також не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Поважних причин своєї неявки відповідач суду не повідомив, як і не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. У звязку з чим, згідно з ухвалою Знамянського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводився заочно.

Представник третьої особи в судовому засідання пояснив, що ОСОБА_1 дійсно являвся членом первинної профспілкової організації та із клопотанням про погодження його звільнення, керівництво підприємства до профспілкової організації на зверталося.

Крім того, частина 4 статті 169 ЦПК України зазначає, якщо немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст 10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що наказом начальника Локомотивного депо Знамянка Одеської залізниці № 209 від 5.05.1998 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу інженером-технологом виробничо-технічного відділу підприємства. Наказом начальника депо № 94/ос від 1.04.2014 переведений начальником бази паливно-екіпірувального господарства (а.с.8-9). Наказом начальника депо за № 167/ос від 12.05.2016 ОСОБА_1 було звільнено за п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я, підстава: протокол огляду старшого слідчого УСБУ в Кіровоградській області Охріменка А.В. від 12.05.2016, доповідна записка ТЧГ ОСОБА_4 (а.с.8).

Згідно п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9судам слід звернути увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Стосовно до п. 2 ст. 41 КЗпП України, розірвання трудового договору може бути визнане обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або з необережності такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати довіря до нього (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України у справі №6-100цс16 від 20 квітня 2016 року, розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіря до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен зясувати: чи становить виконання операцій, повязаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обовязків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Слід також зазначити, що підставою для розірвання трудового договору у зв'язку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисно. Проте, власник у випадку спору зобов'язаний довести і факт порушення, і вину працівника.

Працівник не може бути звільнений за п. 2 ст. 41 КЗпП, якщо відсутні конкретні факти, що підтверджують його вину.

Суду не представлено посадової інструкції позивача та договору про повну матеріальну відповідальність. Отже, виданий наказ про звільнення за втратою довіри, не містить обґрунтування того, які саме дії вчинив умисно або необережно позивач при виконанні посадових обовязків, які дають відповідачу підстави для втрати до нього довіри.

Стаття 43 КЗпПУ визначає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Згідно із довідкою голови первинної профспілкової організації виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знам'янка», Служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 залізниця», ОСОБА_5 від 6.09.2016 року № 71, та пояснень представника організації, ОСОБА_1 був членом профспілкової організації підприємства, адміністрація підприємства за погодженням його звільнення не зверталася, відповідне питання на засідання профкому не розглядалося (а.с.12).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактичне відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Відповідно до наданої позивачем довідки про заробітну плату, заробітна плата позивача за фактично відпрацьовані протягом двох останніх місяців робочих днів без врахування платежів у вигляді податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску при пятиденному робочому тижні (березень 2016 року 22 робочих дні та квітень 2016 року 21 робочий день) складає 13169,03 + 4190,74 = 17359.77 грн. : 2 = 8679,89 грн. Отже, заробітна плата позивача за один місяць складає 8679,89 грн. Середньоденний заробіток позивача складає 299,62 грн. за 1 день (6441,86/ (43/2) = 403,71 грн. Отже, заробітна плата за час вимушеною прогулу з 12.05.2016 року по 06.12.2016 при пятиденному робочому тижні має складати 403,71 грн. за 1 робочий день х 143 дня (14 робочих днів травня, 20 робочих днів червня, 21 робочий день липня, 22 робочих дні серпня, 22 робочих дні вересня, 20 робочих днів жовтня, 22 робочі дні листопада, 4 дні грудня) = 57730,53 грн.

Крім того, у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 367 КЗпП України, суд вважає за необхідне рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, допустити до негайного виконання.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд з виходить з наступного.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та із врахуванням критеріїв, встановлених Пленумом Верховного Суду України № 4 від 31.03.05.

Суд прийшов до переконання в тому, що саме з вини відповідача звільнення було незаконним. Отже, суд вважає, що порушення законних прав позивача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Приймаючи до уваги ступінь вини відповідача, характер моральних страждань, яких зазнав позивач, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають повному задоволенню, а саме в сумі 3000 грн.

На підставі викладеного ст.ст. 401,43, 147, ст.237-1 КЗпП та керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 213- 215 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 залізниця», третя особа первинна профспілкова організація виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знамянка» служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 залізниця», про поновлення на роботі та стягнення і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогул задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) № 167/ос від 12. 05. 2016, яким ОСОБА_1звільнено з посади начальника бази паливно-екіпірувального господарства.

Поновити ОСОБА_1на посаді начальника бази паливно-екіпірувального господарства виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знам'янка», Служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 залізниця», з 12. 05. 2016 року.

Стягнути з виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знам'янка», Служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 залізниця», на користь ОСОБА_1середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 травня 2016 року в розмірі 57730 (пятдесят сім тисяч сімсот тридцять) гривень 53 коп.

Стягнути з виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знам'янка», Служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 залізниця», на користь ОСОБА_1моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_3