Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/4944/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Урупа І.В.
Провадження № 22-ц/778/4932/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 136-0111004/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 54000 доларів США зі сплатою 12,7 % річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 12.06.2008 року по 11.06.2023 року.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 12.06.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 136-0111004/Zфкіп-08, відповідно до умов якого відповідач передав у іпотеку нерухоме майно: житловий будинок розташований за адресою: Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Генічеська, будинок 71, який буде йому належати в майбутньому після державної реєстрації договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2008 року.

На підставі договору про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Український промисловий банк» від 30.06.2010 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України, ТОВ «Український промисловий банк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі й за кредитним договором 136-0111004/ФКВ-08 та договором іпотеки № 136-0111004/Zфкіп-08.

Відповідач обовязок по сплаті кредиту належним чином не виконував, через що має заборгованість за кредитом, яка станом на 31.03.2015 року становить 1053 386,38 грн., та складається з тіла кредиту в розмірі 1041596,85 грн. та відсотків в розмірі 11 789,53 грн.

На підставі зазначеного банк просив суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 053 386,38 грн. за кредитним договором № 136-0111004/ФКВ-08 від 12.06.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею - 35,7 кв.м., розташований за адресою: Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Генічеська, будинок 71, зазначений у плані літ. А-1, господарські споруди: літера Б-1 літня кухня, літера В-1 сарай, літера Г-1 сарай, літера У убиральня, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк» та визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказаний житловий будинок та господарські споруди, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк». В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судом попередньої інстанції встановлено, що 12 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 136-0111004/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 54000 доларів США зі сплатою 12,7 % річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 12.06.2008 року по 11.06.2023 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 12.06.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 136-0111004/Zфкіп-08, відповідно до умов якого відповідач передав у іпотеку нерухоме майно: житловий будинок розташований за адресою: Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Генічеська, будинок 71, який буде йому належати в майбутньому після державної реєстрації договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2008 року.

На підставі договору про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Український промисловий банк» від 30.06.2010 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України, ТОВ «Український промисловий банк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі й за кредитним договором 136-0111004/ФКВ-08 та договором іпотеки № 136-0111004/Zфкіп-08.

Відповідач обовязок по сплаті кредиту належним чином не виконував, через що має заборгованість за кредитом.

Згідно із пунктом 4.3 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4. цього договору (т. 1 а.с. 19).

Згідно із зазначеним вище пунктом 4.4 договору у випадку настання будь-якої з підстав звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1. цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: п. 4.4.1. шляхом прийняття іпотеко держателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Так, частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із ;застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України "Про іпотеку").

У справі, яка переглядається судом встановлено, що умови договору відповідач не виконував, кредит не погасив, в зв'язку з чим утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк має право на визнання права власності на предмет іпотеки у визначеному в договорі позасудовому порядку.

В матеріалах справи відсутні дані, і банк на це не посилався, що банк намагався реалізувати своє право в передбаченому договором позасудовому порядку шляхом звернення до державного реєстратора.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що умовами іпотечного договору визначеними в п. 4.5. звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку здійснюється лише шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження а не шляхом визнання права власності, яке відповідно до зазначених умов того ж договору (п.4.3.-4.4.1) та законодавства можливо реалізувати лише в позасудовому порядку колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про відмову в позові з зазначених підстав.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилались апелянти в суді першої інстанції, як на підстави своїх доводів, полягають у власному тлумаченні законодавства та умов договору, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись статтями 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: