Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2175/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

14.12.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Письменного О.А.,

суддів: Гайсюка О.В., Карпенка О.Л.,

при секретарі: Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок, -

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що на підставі заповіту ОСОБА_6, складеного 22.08.2001 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, які були її синами, прийняли у спадщину в рівних частках по ? частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Після смерті її батька ОСОБА_7, вона як єдина спадкоємниця за законом прийняла спадщину у встановленому законом порядку. В даному будинку проживає сім'я відповідача, так як загальна площа будинку становить лише 48,36 кв.м., оскільки розділити будинок для проживання двох сімей немає технічної можливості. Відповідачу було запропоновано кошти за частину будинку, проте він відмовився. Посилаючись на те, що відповідач довгий час в спірному будинку не проживає, а колишня його дружина та син перешкоджають їй у користуванні і володінні її майном, просила припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на ? частину житлового будинку, присудити на його користь грошову компенсацію за належну йому частину житлового будинку та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, яка належить відповідачу.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 липня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом /а.с.8/. ОСОБА_2 належить ? частина вказаного житлового будинку, на підставі свідоцтво про право на спадщину за заповітом /а.с.50/.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами ч. 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Однак надання у володіння зазначеної частки в натурі можливе лише за умови, що майно є неподільним у відповідності до ч. 2 ст.183 ЦК України Якщо надання частки в натурі є неможливим, співвласник вправі вимагати від інших співвласників матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

З аналізу ч. 2 ст. 365 ЦК України випливає, що згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно не лише довести обставини, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду.

Згідно технічного паспорту, загальна площа ? частини спірного будинку становить 40,36 кв.м., з яких: сіни площею 7,8 кв.м., кухня - 8,7 кв.м., житлова кімната - 10,7 кв.м., житлова кімната -13,16 кв.м. /а.с.125-127/.

Висновком експерта № 67 судової будівельно-технічної експертизи від 17.11.2015 року встановлено, що поділ ? частини зазначеного житлового будинку між сторонами у справі, відповідно до ідеальних часток співвласників, з облаштуванням окремих входів, а також визначити варіанти порядку користування даним будинком технічно не надається можливим. Ринкова вартість ? частини спірного житлового будинку складає 234 600 грн., що еквівалентно 10 109 доларів США.

Позивачем внесено кошти на депозитний рахунок суду в сумі 117300 грн. /а.с.191-192/.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року № 6-68цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно довідки квартального комітету № 24 Кіровського району м. Кіровограда № 40 від 26.01.2016 року в спірному будинку проживає: ОСОБА_4, ОСОБА_2 - співмешканець та ОСОБА_5 - син /а.с.146/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2013 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та встановлення порядку користування, встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано 14.12.2012 року. ОСОБА_2, ще до розірвання шлюбу виїхав на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено, що відділом ДРАЦС Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополь 12.07.2013 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, про що складений відповідний актовий запис за №363 (т.1 а.с 208-209).

Відповідно до повідомлення Державної прикордонної служби, відомостей про перетинання державного кордону та лінії розмежування з окупованою територією АР Крим ОСОБА_2 в період з 20.02.2014 року по теперішній час не виявлено.

З огляду на вказане, відповідач змінив постійне місце проживання і в спірному житловому приміщенні не проживає і ним не користується.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутньої такої згоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункту чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою житловою площею.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що частка співвласника є незначною та не може бути виділена в натурі, спірний будинок є неподільним, а спільне користування є неможливим через неприязні стосунки, які склалися між сторонами, а також припинення права власності на ? частину спірного будинку не завдасть істотної шкоди відповідачу чи членам його сім'ї, оскільки сам він спірним майном не користується, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, які на час розгляду справи там проживають, не є членами сім'ї відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: