УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Кафідової О.В., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 4 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12 січня 2008 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу кредит у розмірі 14 679,07 дол. США на термін до 9 січня 2015 року, а ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит та відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Позивач виконав свої зобов'язання за даним договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість ОСОБА_3 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, унаслідок чого станом на 26 серпня 2015 року має заборгованість в сумі 14 918,78 дол. США, що еквівалентно 337 462 грн 80, яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 4 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом порушених прав.

Такі висновки судів є правильними з огляду на наступне.

Судами установлено, що 12 січня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти на строк з 12 січня 2008 року по 9 січня 2015 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 14 679,08 дол. США.

Також, 12 січня 2008 року у забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між сторонами був укладений договір застави рухомого майна, згідно умов якого відповідач надав позивачу у заставу автомобіль марки «Geely MR7151 А, НОМЕР_1, на придбання якого видавався кредит.

Згідно розрахунку банку заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором унаслідок неналежного виконання його умов станом на 26 серпня 2015 року становить 14 918,78 дол. США, яка складається з: 3 596,92 дол. США - заборгованість за кредитом, 1 60,62 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 422,52 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8 738,72 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором.

4 лютого 2010 року ОСОБА_3 згідно акта прийому-передачі заставного автомобіля передав банку заставний автомобіль марки «Geely MR7151 А, НОМЕР_1, а також у той день надав довіреність, згідно якої уповноважив представника ПАТ КБ «ПриватБанк» розпоряджатися зазначеним автомобілем.

У подальшому, на підставі вказаного доручення вищевказаний автомобіль був реалізований представником банку, а отримані від реалізації кошти в сумі 5 246,72 дол. США були зараховані 11 березня 2010 року на рахунок відповідача, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», що призначений згідно умов кредитного договору для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Після зарахування коштів отриманих від реалізації заставного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу відповідача листи від 15 березня 2010 року та від 19 лютого 2012 року, згідно яких повідомляв останнього про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором та з посиланням на ст. 1050 ЦК України вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий термін з дати одержання вказаного повідомлення (т. 1 а.с. 245, т. 2 а.с. 11).

31 березня 2016 року ОСОБА_3 до суду була подана заява про застосування строку позовної давності (т. 1 а.с. 247-248).

Так, відмовляючи в позові, суди указували на те, що пред'явивши вимогу 15 березня 2010 року про повне дострокове погашення за кредитним договором, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання і з цього часу почався перебіг строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач, та який сплив на момент звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з указаним позовом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, дотримання якого є передумовою для вимоги банку про повернення щомісячних прострочених платежів.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за його вимогами про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного ним у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

З огляду на наведені обставини та норми закону висновки судів про звернення банку із вимогами до боржника із пропуском строків позовної давності є обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 4 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:О.В. Кафідова
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
В.О. Попович