АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/6046/16 Головуючий 1 інст. - Вергун І.В.
Справа № 623/1399/14-ц Доповідач - Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи - старший державний виконавець Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції (ВДВС ГУЮ) Харківської області Думенко Ю.В., Ізюмський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління у Харківській області на дії державного виконавця.

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Ізюмського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Харківській області Думенко Ю.В., Ізюмського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Харківській області.

В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що 09 червня 2016 року бухгалтерією підприємства, де він працює, його повідомлено про надходження постанови державного виконавця про відрахування із заробітної плати 13 255,40 гривень виконавчого збору.

Вказував, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_4 про існування постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2015 року, а наявні супровідні листи про їх направлення не відповідають вимогам належності та допустимості доказів. Вважав, що Ізюмським міськрайонним ВДВС ГТУЮ в Харківської області не вчинено жодної дії, щодо примусового стягнення сум кредитної заборгованості, оскільки всі суми погашення він (ОСОБА_4 ) здійснював безпосередньо до банку.

На підставі вищевказаного просив суд скасувати постанову державного виконавця Ізюмського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Харківській області від 24 грудня 2015 року, від 05 травня 2016 року, від 06 червня 2016 року № 360/4.

Заінтересована особа - старший державний виконавець Ізюмського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Харківській області Думенко Ю.В., представник Ізюмськиого міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Харківській області надали до суду письмові заперечення, на скаргу ОСОБА_4 з посиланням на те, що діяли у відповідності та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року скаргу ОСОБА_4 задоволено. Скасовано постанову державного виконавця ВДВС Ізюмського МРУЮ в Харківській області від 24 грудня 2015 року, прийняту в межах виконавчого провадження № 49641387, про стягнення з боржника ОСОБА_4 виконавчого збору в розмірі 13 255,40 гривень; постанову державного виконавця ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області від 05 травня 2016 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області від 24.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на корсить держави виконавчого збору у сумі 13 255,40 гривень; постанову державного виконавця Ізюмського МРВ ДВС ГТУЮ в Харківській області, прийняту в межах виконавчого провадження №51005477 від 06 червня 2016 року № 360/4 про відрахування із заробітної плати ОСОБА_4 на користь держави виконавчого збору в сумі 13 255,40 гривень.

Зобов'язано Ізюмський МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області повернути ОСОБА_4 суми, стягнуті із його заробітної плати на виконання постанови державного виконавця Ізюмського МРВДВС ГТУЮ в Харківській області, прийнятої в межах виконавчого провадження № 51005477 від 06 червня 2016 року № 360/4 про відрахування із заробітної плати ОСОБА_4 на користь держави виконавчого збору в розмірі 13 255,40 грн.

В апеляційній скарзі представник Ізюмського МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_3 посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 у повному обсязі.

Вважає, що дії державного виконавця та винесені ним процесуальні документи є законними та такими, що повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Посилається на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явились до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем безпідставно стягнуто з останнього виконавчий збір, оскільки ОСОБА_4 не був належним чином повідомлений про винесення процесуальних документів по виконавчому провадженню, тому здійснював погашення присуджених за рішенням платежів безпосередньо ПАТ «Укрсиббанк».

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та зроблений у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи постановою Ізюмського МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 16 грудня 2015 року було відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 623/1399/14-ц, виданого 09 жовтня 2015 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по договору про надання споживчого кредиту за заставу транспортного засобу № 0 від 04 грудня 2007 року станом на 07 квітня 2014 року у розмірі 11 377,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07 квітня 2014 року складає 132 553,98 гривень. Зобов'язано боржника ОСОБА_4 добровільно виконати зобов'язання у строк до 23 грудня 2015 року та з'явитись до державного виконавця. При невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій.

24 грудня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 13 255,40 гривень.

18 квітня 2016 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 49641387 у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі. Цією ж постановою вирішено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору виділити в окреме провадження.

05 травня 2016 року державним виконавцем постановлено відкрити виконавче провадження з виконання постанови ДВС Ізюмського МРУЮ від 24 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави виконавчого збору в сумі 13 255,40 гривень.

06 червня 2016 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 51005477 прийнято постанову № 360/4 від 06.06.2016 року про відрахування із заробітної плати ОСОБА_4 на користь держави виконавчого збору в розмірі 13 255,40 гривень.

У зв'язку з добровільним погашенням ОСОБА_4 частини кредитної заборгованості по кредитному договору стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання іншої частини заборгованості та припинення зобов'язань за кредитним договором, про що свідчить повідомлення ПАТ « УкрСиббанк».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішення інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що в разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно Постанови Верховного Суду України від 28.01.2015 року у справі 3-217гс14, виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 % суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно ст. 31 вказаного Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець повинен довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ст.47 Закону).

Таким чином законодавцем передбачено, що обов'язковою умовою стягнення з боржника виконавчого збору є невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений для його добровільного виконання та обізнаність боржника про відкрите відносно нього виконавче провадження.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про отримання ОСОБА_4 ухвали про відкриття виконавчого провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Ізюмського МРВДВС ГТУЮ у Харківській області з посиланням на відсутність фінансування відправлення поштової кореспонденції на 2015 рік не заперечувала факт направлення ОСОБА_4 копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2015 року простим листом, а не рекомендованим листом з повідомленням про вручення, чим порушено вимоги ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Не спростовані представником суб'єкта оскарження і доводи представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про те, що копії оскаржуваних постанов ВДВС були отримані боржником тільки 09 червня 2016 року після неодноразового звернення ОСОБА_6 до ВДВС з такою вимогою.

Суб'єктом оскарження також не доведено, що останній вчиняв дії щодо примусового стягнення із ОСОБА_4 сум на користь стягувача. Дії державного виконавця по направленню запитів щодо належності ОСОБА_4 майна, в тому числі транспортного засобу, накладення заборони на відчуження цього майна само по собі не є діями, спрямованими на примусове виконання рішення суду, без врахування того, що боржник знає про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню цього рішення та ухиляється від його виконання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 добровільно виконував обов'язок по погашенню боргу ПАТ «УкрСиббанк», не ухилявся від цього, оскільки не був належним чином повідомлений про відкриття щодо нього виконавчого провадження.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення позивачем норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: