Справа № 154/3573/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Провадження № 22-ц/773/1074/16 Категорія: 53 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсації за час затримки її виплати, відшкодування моральної шкоди, встановлення факту перебування у трудових відносинах у певний період за апеляційною скаргою позивача на рішення Володимир-Волинського міського суду від 20 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 20.05.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 в даній справі відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту невиплати відповідачем заробітної плати та порушення норм трудового законодавства при її працевлаштуванні, а тому прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач у своїх вимогах вказувала на те, що вона фактично працювала в даному магазині з 26.06.2014 року по 02.03.2015 року та жодного разу не отримувала заробітної плати, заборгованість по якій складає 22 812 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 відповідно до укладеного 02.03.2015 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 трудового договору працювала продавцем непродовольчих товарів в магазині «Стеліт» у період з 02.03.2015 року по 22.08.2015 року (а.с.52). Цього ж дня між сторонами спору було укладено договір про індивідуальну матеріальну відповідальність.

Дана обставина також підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження №0000710 від 22.09.2015 року з якої вбачається, що допитана як свідок ОСОБА_2 ствердила, що при прийнятті її на роботу до приватного підприємця ОСОБА_3 між ними було укладено трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.5).

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що вимоги позивача в частині встановлення факту трудових відносин з відповідачем у період з 26.06.2014 року по 02.03.2015 року жодними доказами не підтверджені та не доведені.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З копії розрахункової платіжної відомості по заробітній платі вбачається, що позивачу у період з березня 2015 року по вересень 2015 року була виплачена заробітна плата під розписку у розмірі, який визначений умовами трудового договору (а.с.61).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши факт відсутності порушень норм трудового законодавства з боку відповідача під час укладення трудового договору та виконання його умов в частині оплати праці позивачу, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в даній справі.

Ст. ст. 11, 60 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем на підтвердження наведених в позовній заяві обставин ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надано жодних доказів, а наведені нею в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків суду, викладених в рішенні, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду від 20 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: