АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю ОСОБА_1 П,, який діє в інтересахОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представників приватного підприємства «Волошкове» ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовами приватного підприємства «Волошкове» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою приватного підприємства «Волошкове» на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2016 року,

встановила:

В вересні 2016 року приватне підприємство «Волошкове» (далі ПП «Волошкове») звернулося до суду з позовами.

Просило:

- зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ПП «Волошкове» орендованою земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5127 га, що розташована в межах Сокирянської міської ради Чернівецької області, а саме допустити працівників та техніку позивача на орендовану земельну ділянку для проведення сільськогосподарських робіт;

- зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ПП «Волошкове» орендованою земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6958 га, що розташована в межах Сокирянської міської ради Чернівецької області, а саме допустити працівників та техніку позивача на орендовану земельну ділянку для проведення сільськогосподарських робіт;

- зобовязати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні ПП «Волошкове» орендованою земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5008 га, що розташована в межах Сокирянської міської ради Чернівецької області, а саме допустити працівників та техніку позивача на орендовану земельну ділянку для проведення сільськогосподарських робіт.

Позивач посилався на те, що 1 вересня 2011 року ОСОБА_2 та ПП «Волошкове» уклали договір оренди землі на строк до 2 квітня 2017 року.

20 березня 2011 року ОСОБА_3 та ПП «Волошкове» уклали договір оренди землі на строк до 1 лютого 2017 року.

20 березня 2011 року ОСОБА_4 та ПП «Волошкове» уклали договір оренди землі на строк до 10 грудня 2017 року.

В порушенні умов вказаних договорів відповідачі не допустили працівників та техніку ПП «Волошкове» на орендовані земельні ділянки та не дозволили проводити на ній сільськогосподарські роботи.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2016 року в позовах відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП «Волошкове» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовів.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладаючи договори оренди з ПП «Волошкове» дійшли згоди щодо істотних умов таких договорів.

Відповідно до положень договорів оренди та Закону України «Про оренду землі» в момент державної реєстрації набирає чинності договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору.

Договори оренди землі припинили свою дію, а тому відповідачі не могли порушити права позивача.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт здійснення відповідачами перешкод в користуванні належній йому земельних ділянок відповідно до договорів оренди.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно частин 1, 2 статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно статті 18 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року, N 161-XIV (далі - Закону) (в редакції на момент укладення договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону (в редакції на момент укладення договору оренди землі) встановлено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно статті 27 Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Пунктом 8 договір оренди від 20 березня, 1 вересня 2011 року встановлено, що вони укладені на пять років.

Згідно пункту 43 договорів оренди від 20 березня, 1 вересня 2011 року вказані договори набирають чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка площею 1,7553 га в межах згідно з планом, яка розташована в межах території Сокирянської міської ради Сокирянського району Чернівецької області з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить ОСОБА_2, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 15 лютого 2005 року (а.с.5).

1 вересня 2011 року між ОСОБА_2 та ПП «Волошкове» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки (а.с.6-7).

Згідно акту приймання-передачі від 1 вересня 2011 року ОСОБА_2 передав, а позивач прийняв в строкове платне користування терміном на пять років зазначену вище земельну ділянку (а.с.8).

Земельна ділянка площею 3,2130 га в межах згідно з планом, яка розташована в межах території Сокирянської міської ради Сокирянського району Чернівецької області з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить ОСОБА_3, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 11 лютого 2005 року (а.с.19).

20 березня 2011 року між ОСОБА_3 та ПП «Волошкове» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки (а.с.20-21).

Згідно акту приймання-передачі від 20 березня 2011 року ОСОБА_3 передав, а позивач прийняв в строкове платне користування терміном на пять років зазначену вище земельну ділянку (а.с.22).

Земельна ділянка площею 1,5008 га в межах згідно з планом, яка розташована в межах території Сокирянської міської ради Сокирянського району Чернівецької області з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить ОСОБА_4, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 27 жовтня 2009 року (а.с.33).

20 березня 2011 року між ОСОБА_4 та ПП «Волошкове» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки (а.с.34-35).

Згідно акту приймання-передачі від 20 березня 2011 року ОСОБА_4 передала, а позивач прийняв в строкове платне користування терміном на пять років зазначену вище земельну ділянку (а.с.36).

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що договори оренди землі, на момент ухвалення рішення у справі, припинили свою дію.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною п'ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у своїй постанові від 13 червня 2016 року у справі №6-643цс16.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди землі від 1 вересня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ПП «Волошкове», був зареєстрований 2 квітня 2012 року.

Договір оренди землі від 20 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ПП «Волошкове», був зареєстрований 1 лютого 2012 року.

Договір оренди землі від 20 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ПП «Волошкове», був зареєстрований 1 грудня 2012 року.

Отже, сплив строку дії вказаних договорів оренди розпочався з моменту їх державної реєстрації.

Враховуючи пятирічний строк дії договорів оренди землі, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції строк дії вказаних договорів не сплив.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач належними та допустимим доказами не довів факт вчинення відповідачами дій, які перешкоджають йому в користуванні орендованими земельними ділянками відповідно до договорів оренди землі.

Враховуючи наведені вище обставини, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що строк договорів оренди земельних ділянок, які були укладені між приватним підприємством «Волошкове» та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , на момент ухвалення рішення у справі, закінчився.

В решті рішення слід залишити без змін.

Помилковими є доводи скарги про те, що відповідачі не допустили працівників та техніку ПП «Волошкове» на орендовані земельні ділянки та не дозволили проводити на ній сільськогосподарські роботи, чим порушили право позивача.

Згідно стаття 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про недостовірність поданих позивачем таких доказів, як акти вчинення перешкод від 21, 24, 27 липня 2016 року.

Враховуючи показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, пояснень представника позивача ОСОБА_11, вказані акти складалися не за місцем знаходження спірних земельних ділянок , та містять недостовірні відомості щодо здійснення відповідачами перешкод у користування позивачем земельними ділянками.

З показань вказаних свідків також вбачається, що відповідачі безпосередньо не вчиняли дій щодо перешкоджання позивачу користуватися спірними земельними ділянками.

Інших доказів, які б підтверджували факт здійснення відповідачами перешкод у користування позивачем земельної ділянки надано не було.

З пояснень представників позивача , які вони давали в ході апеляційного розгляду справи вбачається, що вони визнають ті обставини, що відповідачі безпосередньо не вчиняли дій щодо перешкоджання позивачу в користуванні спірними земельними ділянками.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі в 2016 році не обробляли та не використовували спірні земельні ділянки .

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що обставини, які зазначені в позовах підтверджуються заявами, які відповідачі подали до ПП «Волошкове» про те, що строк дії договорів оренди земельних ділянок закінчився і вони не бажають продовжувати їх дію (а.с. 83, 85).

З вказаних заяв вбачається, що відповідачі оспорюють право позивача на оренду спірних земельних ділянок, а не перешкоджають користуватися ними.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Волошкове»задовольнити частково.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що строк договорів оренди земельних ділянок, які були укладені між приватним підприємством «Волошкове» та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , на момент ухвалення рішення у справі, закінчився.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: