Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Леванчука А.О., Наумчука М.І.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна в натурі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила, та остаточно просила припинити право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1; виділити їй частину вказаної квартири, а саме: житлову кімнату площею 11,7 кв. м, житлову кімнату площею 11,4 кв. м, балкон площею 1,2 кв. м, лоджію площею 2,8 кв. м, а всього - загальною площею 27,1 кв. м, що становить 34/100 частини від всієї площі квартири, крім того, просила визнати за собою право власності на 34/100 частини вказаної квартири. Просила залишити за ОСОБА_4 у квартирі житлову кімнату площею 17,3 кв. м, житлову кімнату площею 9,1 кв. м, коридор 10,5 кв. м, кладову 1,2 кв. м, кухню 7,4 кв. м, санвузол 4,5 кв. м, вбиральню 1,0 кв. м, кладову 0,4 кв. м, балкон 1,0 кв. м, а всього - загальною площею 52,4 кв. м, що становить 66/100 частини від всієї площі квартири; визнати за ОСОБА_4 право власності на 66/100 частини вказаної квартири; переобладнати квартиру в ізольовані квартири із самостійними виходами шляхом приєднання житлової кімнати площею 11,7 кв. м, житлової кімнати площею 11,4 кв. м, балкона 1,2 кв. м та лоджії 2,8 кв. м до квартири АДРЕСА_2. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить Ѕ частини вказаної квартири, проте вона не має можливості навіть увійти у спірне житло, фактично відповідач користується всією квартирою, що перевищує його частку. Зазначила, що відповідачі перешкоджають їй у реалізації права власності щодо володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2015 року позов задоволено частково.

Припинено право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 34/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Виділено в натурі ОСОБА_3 34/100 частиниквартири АДРЕСА_1, загальною площею 27,1 кв. м, що складається із: житлової кімнати «8», площею 11,7 кв. м; житлової кімнати «9», площею 11,4 кв. м; балкона площею 1,2 кв. м; лоджії площею 2,8 кв. м.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 66/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Виділено в натурі ОСОБА_4 66/100 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 52,4 кв. м, що складається із: житлової кімнати площею 17,3 кв. м; житлової кімнати площею 9,1 кв. м; коридору площею 10,5 кв. м; кладової площею 1,2 кв. м; кухні площею 7,4 кв. м; санвузлу площею 4,5 кв. м; вбиральні площею 1,0 кв. м; кладової площею 0,4 кв. м; балкона площею 1,0 кв. м.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму грошової компенсації як різницю від ідеальних часток у розмірі 91 965 грн 50 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у їх задоволенні відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити у справі нове рішення, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення апеляційного суду відповідає зазначеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст. 364 ЦК Україниспіввласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Але якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При цьому компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 14 постанови Пленуму Верховного Cуду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Судом установлено, що згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 12 липня 2012 року за № 34811984 на підставі рішення суду ОСОБА_3 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Власником іншої Ѕ частини спірної квартири є відповідач ОСОБА_4

Також установлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 грудня 2005 року.

Між власниками спірної квартири АДРЕСА_1 декілька років тягнуться спори про порядок користування і володіння житлом, що підтверджується, зокрема, рішенням суду від 08 листопада 2012 року про вселення ОСОБА_3 до вказаної квартири та рішенням суду від 20 липня 2011 року про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди КП ММР «Миколаївське МБТІ» у здійсненні державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1. Угоди про спосіб виділення частки позивача із загального майна не досягнуто.

Крім того, установлено, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 червня 2014 року № 80/14 є технічна можливість переобладнання приміщення в ізольовані квартири з самостійними виходами, враховуючи можливість приєднання житлових приміщень «8», «9», балкона 1,2 кв. м та лоджії площею 2,8 кв. м квартири АДРЕСА_1 до квартири АДРЕСА_2, яка належить позивачу. Вказаним висновком експертом запропоновано варіант виділу в натурі часток шляхом виділу приміщень, за яким позивачу виділяється частка по площі квартири на 12,65 кв. м менше від ідеальної частки, яка складає 39,75 кв. м (79,5 кв. м х 1/2 ). Оскільки реальні частки згідно з запропонованим експертом висновком змінилися порівняно з ідеальними частками співвласників, то зі ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 сума грошової компенсації як різниця від ідеальних часток у розмірі 91 965 грн 50 коп.

Отже, за вказаним висновком є технічна можливість переобладнання приміщення квартири АДРЕСА_1 в ізольовані квартири із самостійними виходами, враховуючи можливість приєднання житлових приміщень 8 та 9, а також балкона та лоджії квартири АДРЕСА_1 до квартири АДРЕСА_2.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України установлено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу

Визначаючись із правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенню. При цьому суд має з'ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального та процесуального права, правильним є висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю та необгрунтованістю вказаних позовних вимог, оскільки об'єктом розподілу між сторонами у цій справі є саме квартира АДРЕСА_1, а квартира АДРЕСА_2 не є спільною власністю сторін, тому розподіл квартири АДРЕСА_1 між сторонами в судовому порядку не може здійснюватися за рахунок квартири АДРЕСА_2, чи з урахуванням можливості влаштування виходу через цю квартиру, при цьому зазначив, що питання переобладнання самостійних ізольованих квартир не відноситься до компетенції суду.

При цьому суд надав належну оцінку тій обставині, що висновком зазначеної вище експертизи установлено технічну неможливість проведення розподілу квартири АДРЕСА_1 на дві квартири, кожна з яких могла б самостійно функціонувати і відповідати вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Основні положення», так як досліджувана квартира є типовою з мінімальними розмірами площ підсобних приміщень: кухні, туалету, ванної кімнати, що не допускають їх розподілу відповідно до нормативно технічних вимог ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Основні положення»; технічно неможливо організувати додатковий самостійний вихід із типової квартири, розташованої на 5-му поверсі на сходовий майданчик, тобто досліджувана типова квартира АДРЕСА_1 є неподільною.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: А.О. Леванчук

М.І.Наумчук

І.К.Парінова

О.В.Попович