РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12284/16-ц

пр. № 2/759/5150/16

11 листопада 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про спонукання до виконання мирової угоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

З урахуванням зміни предмету позову представник позивача просить спонукати ОСОБА_4 до виконання пункту 4 мирової угоди, укладеною між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 14.06.2016 року та затвердженою ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2016 року у цивільній справі № 759/10311/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання місця проживання дитини та стягнення аліментів шляхом зобов»язання ОСОБА_4 сплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5 у розмірі ? частини від усіх доходів матері, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 26.06.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовує вимоги тим, що затверджена ухвалою від 14.06.2016 року Святошинського районного суду м. Києва мирова угода щодо відкриття ОСОБА_4 карткового рахунку на ім»я дочки ОСОБА_5 задля перерахування їй щомісяця аліментів, нею не виконується. Оскільки формування цього пункту мирової угода не має характеру зобов»язального, тому видача по ній виконавчого листа та відповідно виконання через ВДВС є неможливим.

У судовому засіданні представник позивачка позовні вимоги відповідно до зміненого предмету позову підтримав повністю, просив їх задовольнити зазначаючи, що іншого способу захисту, а ніж у спосіб до спонукання ОСОБА_4 до виконання пункту 4 мирової угоди, затвердженої ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2016 року, не є можливим.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав зазначаючи, що ОСОБА_4 бажає виконувати мирову угоду, яка була затверджена Святошинським районним судом м. Києва від 14.06.2016 року, проте не має такої можливості, зокрема щодо відкриття відповідного рахунку для перерахування дитині коштів.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази у справі в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 03.10.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано на підставі рішення Святошинського районного суду м.Києва від 08.10.2014 року (а.с. 9).

Від вказаного шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народодження (а.с. 8).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За результатом розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Теплицької селищної ради Теплицького району Вінницької області про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, та за зустрічним ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Теплицької селищної ради Теплицького району Вінницької області про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, про відібрання дитини та визначення її місця проживання, Святошинським районним судом м.Києва ухвалою суду від 14.06.2016 року було затверджено мирову угоду, згідно якої зокрема серед іншого, визначено, що малолітня дочкаОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з батьком, ОСОБА_3за адресою: АДРЕСА_1 та, що мати ОСОБА_4 відкриває картковий рахунок на ім»я дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на який перераховує їй щомісяця не менше ? частини від усіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2015р. і до повноліття дитини.

З»ясовано у судовому засіданні і те, що пункт 4 вказаної мирової угоди щодо відкриття ОСОБА_4 карткового рахунку на ім»я дочки ОСОБА_5 та перерахування на її утримання коштів відповідачем не виконується, проти чого не заперечує і представник відповідача ОСОБА_4, вказуючи на технічну неможливість цьому.

Відповідно до частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання.

Пунктом 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21 квітня 1999 року передбачалося, що мирові угоди, затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який набрав чинності 1 січня 2004 року, положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди, зазначена мирова угода не відносилася до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону).

Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим статтею 18 указаного Закону.

Системний аналіз зазначених норм показав, що в разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про визнання мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», але ця сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Слід вказати, що такий висновок надано Верховним Судом України у справі № 6-342цс15 від 11.11.2015 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для всіх судів України.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав дитини на її забезпечення від матері, шляхом спонукання її до виконання пункту № 4 мирової угоди визнану судом відповідає порушеному праву, який і підлягає захисту.

Отже, підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, ґрунтуються на тих нормах, які підлягають застосуванню при даних правовідносинах, а тому такими, що підлягають задоволенню, зокрема вимога зобов»язати ОСОБА_4 виконати пункт 4 морової угоди від 14.06.2016 р., яка укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і визнана ухвалою Святошинського районного суду м.Києва 14.06.2016 р. у цивільній справі пр.№ 2/759/1177/16, ун.№ 759/10311/15-ц та стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, прож. за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини від усіх видів доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2015 р. і до повноліття дитини.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 10, 59, 60, 61, 88, 175, 212, 213, 215, 218, 360-7 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про спонукання до виконання мирової угоди, задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_4 виконати пункт 4 морової угоди від 14.06.2016 р., яка укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і визнана ухвалою Святошинського районного суду м.Києва 14.06.2016 р. у цивільній справі пр.№ 2/759/1177/16, ун.№ 759/10311/15-ц та стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, прож. за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини від усіх видів доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2015 р. і до повноліття дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: