У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 червня 2007 року в розмірі 594 268 грн 92 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: належну відповідачу земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_1, загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, мікрорайон ГАЕС, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності чи незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до кредитного договору, укладеного 01 червня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4, останній надано кредит у розмірі 100 тис. дол. США.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01 червня 2007 року ОСОБА_4 передала в іпотеку банку належну їй земельну ділянку, кадастровий № НОМЕР_1, загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, мікрорайон ГАЕС.

Відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги до ОСОБА_4 за зобов'язаннями останньої.

Станом на 31 жовтня 2013 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становить 74 348,67 дол. США, що станом на день розрахунку еквівалентно 594 268 грн 92 коп. та є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за кредитним договором № 2706/0607/88-185 від 01 червня 2007 року, в розмірі 74 348, 67 дол. США, що еквівалентно 607 242 грн 76 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, кадастровий № НОМЕР_1, загальною площею 0,1000 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: Київська область, м. Вишгород, мікрорайон ГАЕС, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 880 800 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. ст. 12, 33, 39, 40 вказаного Закону.

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2706/0607/88-185, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 100 тис. дол. США.

Відповідно до п.1.1 вказаного кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не відновлюється, у розмірі 100 тис. дол. США на строк від 01 червня 2007 року до 01 червня 2017 року на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Кредит надається тільки після підписання іпотечного договору та договору поруки, що забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у зв'язку із порушенням умов цього договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання.

Згідно з п. 2.1 кредитного договору № 2706/0607/88-185 від 01 червня 2007 року забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека земельної ділянки, яка розташована в Київській області, м. Вишгород, мікрорайон ГАЕС.

Відповідно до п. 2.3 зазначеного кредитного договору при непогашенні заборгованості перед банком у строки, передбачені даним договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, та/або звернутися в суд. У випадку звернення стягнення на предмет іпотеки і при недостатності суми, що виручена від реалізації предмету іпотеки, для повного задоволення своїх вимог банк має право одержати суму, якої бракує для повного задоволення своїх вимог, за рахунок іншого майна позичальника відповідно до чинного законодавства України.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 2706/0607/88-185-Z-1, предметом якого є земельна ділянка кадастровий № НОМЕР_1, загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, мікрорайон ГАЕС. За згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 858 500 грн.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до яких банк відступив права вимоги заборгованостей по кредитних договорах до боржників та права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

В порушення умов вказаного кредитного договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість.

28 жовтня 2013 року представником ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідачу було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов'язань з умовою необхідності сплати кредитної заборгованості та попередженням, що у зв'язку з непогашенням останньої буде здійснено звернення стягнення на майно, яким було забезпечено виконання зобов'язання згідно кредитного договору та договору іпотеки.

Станом на 16 березня 2016 року загальна заборгованість ОСОБА_4 перед ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» складає 74 348 дол. США, що еквівалентно 607 242 грн 76 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що за вказаним договором факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року відбулося відступлення права вимоги відносно ОСОБА_4 із зазначенням суми боргу, яка підлягає відступленню. Крім того позивачем не дотримано процедури досудового порядку врегулювання спору, визначеної ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, правильно виходив із того, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази про відступлення на користь позивача прав за кредитним та іпотечним договорами, які було укладено із ОСОБА_4; позивачем дотримано процедуру досудового порядку врегулювання спору, визначену ст. 35 Закону України «Про іпотеку»; 16 березня 2016 року представником ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надано суду належно засвідчену довідку про розмір боргу відповідача.

Апеляційний суд в повній мірі виконав вимоги ухвали суду касаційної інстанції від 09 грудня 2015 року та правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року залишитибез змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко