Номер провадження: 22-ц/785/6310/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

05 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що наприкінці 2013 року він домовився з ОСОБА_5 про те, що відповідач до 31.12.2013 року посприяє йому у придбанні земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка мала знаходитися на території масиву №10 ж/м "Дружний" с. Мізікевича Овідіопольського району Одеської області.

У рахунок забезпечення виконання своїх зобов'язань та попередньої оплати за земельну ділянку позивач передав відповідачу готівкою грошову суму у розмірі 10 000 доларів США.

Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, проте і грошові кошти не повернув. На вимогу ОСОБА_3 повернути грошові кошти, відповідач повідомив, що грошові кошти у нього відсутні і він їх поверне позивачу як позику до 01.04.2014. З метою оформлення таких зобов'язань та забезпечення їх виконання 14.02.2014 відповідач написав розписку про те, що він отримав від позивача 10 000 доларів США в позику та зобов'язався повернути грошові кошти до 01.04.2014 року. У зазначений строк відповідач свої зобовязання не виконав та кошти не повернув. У звязку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним позовом.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2014 у справі №522/6063/14ц, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.12.2014 року позов ОСОБА_3 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 116 011,02 гривень.

З метою примусового виконання вказаного рішення суду 29.01.2015 року Приморським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист, та за яким 04.02.2015 року було відкрите виконавче провадження. 20.03.2015 року у результаті здійснених заходів в межах виконавчого провадження відповідач ОСОБА_5 погасив суму боргу у повному обсязі, та у звязку з чим 03.04.2015 року виконавче провадження було закінчено.

Відповідач ОСОБА_5 мав перед позивачем ОСОБА_3 грошове зобовязання у розмірі 10 000 доларів США, тобто грошове зобовязання визначене в іноземній валюті. 20.03.2015 року в день перерахування ОСОБА_6 грошових коштів на рахунок виконавчої служби для виконання вищевказаного рішення суду від 16.06.2014 року офіційний курс гривні до долара США був встановлений НБУ на рівні 23, 1906 грн./дол..США. Таким чином, 20.03.2015 року відповідач повернув ОСОБА_3 борг у розмірі 116 011, 02 гривень, що на думку позивача складало 5 002, 50 дол. США. У звязку з чим, ОСОБА_3 вважає, що у ОСОБА_5 залишилась несплачена заборгованість у розмірі 4 997, 50 дол. США, яка станом на дату подання вказаного боргу (04.05.2016 року) становить 125 941, 49 гривень.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості. Зокрема, за період з 01.04.2014 року по 20.03.2015 року (354 дні) розмір 3% річних від простроченої суми боргу (10 000 дол. США) складає 290, 96 дол. США. У період з 21.03.2015 оку по 04.05.2016 року (411 днів) розмір 3% річних від простроченої суми боргу ( 4 997, 50 дол. США) складає 168, 82 дол. США. Загальний розмір 3% річних від суми боргу, який просить позивач стягнути на його користь, становить 459, 78 дол. США, за курсом НБУ на день подання позову, 11 586, 87 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала за їх безпідставності та необґрунтованості. Додатково пояснивши, що ОСОБА_3, під час розгляду справи судом не скористався своїм правом, передбаченим ст. 31 ЦПК України, не уточнив позовні вимоги. На теперішній час грошове зобовязання було припинено у звязку з належним виконанням та сплатою коштів за розпискою на підставі рішення суду від 16.06.2014 року у порядку виконавчого провадження, ніякого прострочення не було. У рішенні суду від 16.06.2014 року борг було виражено та стягнуто у гривні, що складало еквівалент суми боргу в іноземній валюті, та відповідає вимогам ст. 524 ЦПК України. Підтримала пояснення, надані у письмових запереченнях на позов, від 07.07.2016 року. Вважає позовні вимоги безпідставними та такими, у задоволенні яких слід відмовити.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не зявились, однак про розгляд справи вони сповіщались належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, причини неявки до суду апеляційної інстанції ними надано не було. Крім того, інтереси позивача ОСОБА_3 представляє його довірена особа. Тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розгляду справи та їх доспуті до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що стягнення заборгованості за розпискою від 14.02.2014 року у розмірі 10000 доларів США вже було предметом розгляду Приморським районним судом м. Одеси (справа №522/6063/14-ц) та судом винесено рішенням, яким з відповідача ОСОБА_5 було стягнуто заборгованість на виконання вимог ст. 533 ЦК України у розмірі 116 011,02 гривень, що на момент ухвалення рішення складало 10 000 доларів США.

Як було встановлено судом, вказане рішення суду від 16.06.2014 року було виконано відповідачем та перераховано на відповідний рахунок позивача кошти у повному обсязі.

Отже, грошове зобовязання ОСОБА_5 стосовно повернення коштів за розпискою від 14.02.2014 року є припиненим згідно ст. 559 ЦК України у звязку з його виконанням.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 4 997,50 доларів США немає.

Щодо вимог апеляційної скарги відносно відшкодування ОСОБА_3 3% річних у розмірі 11 586,87 гривень за порушення виконання грошового зобовязання, то ці вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-1412цс16.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідач ОСОБА_5 3% річних за прострочення виконання зобовязання з моменту звернення ОСОБА_3 до суду із позовом про стягнення боргу, а саме 07 квітня 2014 року до моменту виконання зобовязання, а саме 03 квітня 2015 року.

В іншій частині зазначених позовних вимог слід відмовити за їх необгрунтованістю та недоведеністю. Тому не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, у відповідності до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою зміни рішення першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ст.313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2016 року в частині відмови у стягненні 3% річних за прострочку виконання грошового зобовязання скасувати та ухалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_3 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 3 480,33 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_8

ОСОБА_2