справа № 156/370/16-ц
Номер провадження: 2/156/184/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Нєвєрова І.М.

за участю секретаря Киці Л.Ф.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача-

ОСОБА_3 ОСОБА_4

представника відповідача-

Заболотцівської сільської ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Іваничі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Заболотцівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Заболотцівської сільської ради про визнання незаконним рішення Заболотцівської сільської ради № 41/11 від 10.04.2015 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» та визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,34 га, яка розташована по вул. Уткіна, 85 в с. Заболотці Іваничівського району Волинської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що його баба ОСОБА_6 проживала разом з сестрою ОСОБА_7 в с.Заболотці Іваничівського району по вул. Уткіна, 85. В 1993 році ОСОБА_7 згідно рішення сесії Заболотцівської сільської ради №20/1 від 30 грудня 1993 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,34 га, з яких під будівництво та обслуговування житлового будинку 0,08 га та 0,26 га для ведення особистого господарства. Дана земельна ділянка розташована біля житлового будинку в с.Заболотці по вул.Уткіна, 85. 04 серпня 1997 року ОСОБА_7 померла, спадщину після її смерті за законом прийняла ОСОБА_6 як єдина спадкоємиця, успадкувавши все мано, що належало спадкодавцю, в тому числі і земельну ділянку біля житлового будинку загальною площею 0,34 га. 16 лютого 2007 року ОСОБА_6 склала заповіт , згідно якого все належне їй майно, в тому числі і земельну ділянку, заповіла йому. 08 лютого 2007 року остання померла і після її смерті відкрилась спадщина. В даний час він має намір оформити спадщину після смерті баби, зокрема на земельну ділянку площею 0,34 га , але оформити спадщину нотаріально не може, оскільки баба ОСОБА_6 при житті не оформила документи про право власності на земельну ділянку. Крім того, Заболотцівська сільська рада не перевіривши належним чином наявність чи відсутність спадкоємців на спірну земельну ділянку, наявність заповіту, своїм рішенням №41/11 від 10 квітня 2015 року надала дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на дану земельну ділянку ОСОБА_3, який проживає по сусідству. Вважає, що цим порушені його права, так як дана земельна ділянка належала його бабі ОСОБА_6 Дані обставини змусили його звернутися до суду з позовом про визнання за ним як спадкоємцем право власності на земельну ділянку за заповітом та визнання незаконним рішення сільської ради на спірну земельну ділянку.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з вищенаведених підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник позов не визнали повністю, просять в його задоволенні відмовити в звязку з безпідставністю, посилаючись на те, що позивач та його представник не довели, що виділена ОСОБА_3 земельна ділянка накладається на земельну ділянку, що належала бабі позивача ОСОБА_6 Крім того, на думку представника відповідача ОСОБА_6, як і її сестра ОСОБА_7 не набули права власності на спірну земельну ділянку, так як належним чином її не оформили і межі земельної ділянки в натурі встановлені не були. Також вказує, що її довіритель не є належним відповідачем по даному позову, оскільки вирішується питання про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, а по даній категорії справ відповідачем може бути сільська рада.

Представник відповідача голова Заболотцівської сільської ради позов не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_6 як спадкодавець належним чином не набула права власності на спірну земельну ділянку після смерті сестри, а тому позивач не може її успадкувати.

Під час розгляду справи представник позивача та позивач заявили клопотання про залишення позовної вимоги про визнання недійсним рішення Заболотцівської сільської ради №41/11 від 10.04.2015 року без розгляду. Ухвалою суду від 19 вересня 2016 року дане клопотання було задоволено.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов до Заболотцівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Заболотцівської сільської ради Іваничівського району № 20/1 від 30.12.1993 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок», яке приймалося відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» у приватну власність ОСОБА_7 жительці с. Заболотці передано земельну ділянку загальною площею 0,34 га , з них : під будівництво і обслуговування житлового будинку і господарських споруд 0,08 га , для ведення особистого підсобного господарства - 0,26 га. Земельна ділянка розташована біля житлового будинку. ( а.с. 12-13)

Згідно погосподарської книги Заболотцівської сільської ради станом на 1996 рік ОСОБА_7 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 і була головою двору. У вказаному будинку разом з ОСОБА_7 до дня її смерті проживала її сестра ОСОБА_6

04 серпня 1997 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕГ №020254 від 05.08.1997 року. Після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_6 на підставі ст. 549 ЦК УРСР ( 1963р.), фактично вступивши у володіння спадковим майном і 20 березня 2001 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сестри ОСОБА_7 ( а с. 8), успадкувавши все належне їй майно, в тому числі і земельну ділянку.

Однак, правовстановлюючих документів, що засвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 не виготовила.

16 лютого 2007 року ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 ( а.с.7).

08 квітня 2007 року ОСОБА_6 померла ( свідоцтво про смерть серії І-ЕГ № 041152 а.с. 6). Позивач ОСОБА_1 спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 прийняв , подавши у встановлений законодавством строк заяву до нотаріуса та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом ( а.с. 9,10). Однак, отримати свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку позивач не має можливості в звязку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на земельну ділянку спадкодавця ОСОБА_6, що і стало підставою звернення з позовом до суду.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до правової позиції, яка висловлена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-31 цс12 від 30 травня 2012 року, пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Згідно положень ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до довідки Заболотцівської сільської ради № 27/01.14від 30.03.2016 року земельно-кадастрова книга в сільській раді відсутня ( а.с.16).

Однак, ст. 20 ЗК України ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право землекористування громадян , які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 підтверджуються погосподарською книгою по с. Заболотці ( а.с.11). Успадкувавши земельну ділянку після смерті сестри ОСОБА_6 володіла та користувалася нею.

Згідно ч. 1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

На підставі вищевикладеного позивач набув право власності на земельну ділянку , тому позов слід задовольнити і визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0,34 га, яка розташована по вул. Уткіна, 85 в с.Заболотці Іваничівського району Волинської області .

Враховуючи, що у справах за позовами про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем являються органи місцевого самоврядування, то в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування необхідно відмовити , так як він не є належним відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача - Заболотцівської сільської ради на користь позивача слід стягнути 551 грн. 20 коп. судових витрат. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд на підставі ст. 89 ЦПК України стягує з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 понесені ним судові витрати, повязані з правовою допомогою в розмірі 2400,00 грн.

Керуючись ст. 549 ЦК УРСР ( 1963р.), ст. ст. 392, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Заболотцівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,34 га, яка розташована по вул. Уткіна, 85 в с.Заболотці Іваничівського району Волинської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути із Заболотцівської сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати, пов'язані з правовою допомогою, в розмірі 2400,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Іваничівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.М.Нєвєров