АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданої її представником ОСОБА_2, на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.12.2006 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06/1529к-06, відповідно до умов якого банк надав останній на поточні потреби кредит в сумі 14026,00 грн. зі сплатою 10 % річних за користування кредитом строком до 13.12.2011 року.Відповідно до умов укладеного кредитного договору відповідач зобов'язалась погашати заборгованість за кредитним договором в установлені в ньому терміни і порядку та сплачувати банку нараховані проценти та комісію в розмірах, визначених у ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала в наслідок чого станом на 16.01.2015 року у неї наявна заборгованість в сумі 3544,14 доларів США, що еквівалентно 55989,97 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва 21 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14.12.2006 року станом на 16.01.2015року в розмірі 55 989, 97 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, апелянт, вказує зокрема, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача надав до суду заяву з прохання відкладення розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що14.12.2006 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06/1529к-06, відповідно до умов якого банк надав останній на поточні потреби кредит в сумі 14026,00 грн. зі сплатою 10 % річних за користування кредитом строком до 13.12.2011 року.

Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу зазначені вище кошти.

Згідно з умовами договору кредиту ОСОБА_1 зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом частинами у терміни, що визначені відповідно до умов цього договору (п. 6 кредитного договору).

ОСОБА_1, всупереч договірним зобов'язанням, належним чином не виконала їх, у встановлені графіком терміни не погасила кредит та проценти за користування ним.

У зв'язку з порушенням позичальником кредитних зобов'язань банк направив на ім'я відповідача досудові вимоги від 16.01.2015 року, що містить вимогу кредитора сплатити заборгованість по кредитному договору, але відповіді на вимогу кредитор не отримав.

Відповідачем викладені в повідомленні вимоги банку проігноровані, заборгованість останньою не погашена і станом на 16.01.2015 року загальна сума заборгованості становить 55989,97 грн., з якої: сума заборгованості за відсотками - 24981,85 грн., сума нарахованої пені - 31008,12.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала.

Виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів, висновки суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору, наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 55 989, 97 грн, що зазначена позивачем, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Оскільки судом першої інстанції встановлено порушення позичальником зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором і наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено дійсного розміру заборгованості позичальника перед позивачем спростовуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи та враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення. Так, встановлюючи наявність факту заборгованості позичальника, судом першої інстанції взято до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договорам та виписки банку по особовому рахунку позичальника. У розрахунку зазначені усі складові для обчислення суми заборгованості - це період нарахування, основна сума кредиту, процентна ставка, сума нарахованих процентів, сума погашених кредиту та процентів, а також сума нарахованих та несплачених платежів.

Крім того, ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаної обставини та спростування правильності розрахунків.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано заяви про переказ готівки, які підтверджують здійсненні відповідачем оплати (а.с.74-79) є безпідставними, оскільки в них вказане їх призначення «погашення заборгованості згідно рішення суду від 12 липня 2009 року» на загальну суму 69 033,67 грн за 27.12.2011 року, 02.03.2012 року, 29.02.2012 року, 13.02.2012 року та 10.02.2012 року.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду в не впливають та їх не спростовують.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2,відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді