Справа № 461/2094/16-ц
Провадження № 6/461/86/16
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2016 Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Городецької Л.М.,

при секретарі Турчин З.В.,

розглянувши подання державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиціїХромяк М.Д. про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 вмотивоване тим, що у Галицькому відділі ДВСна виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 48049920 з примусового виконання наказу № 914/679/15, виданого 05 червня 2015 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ТОВ «Руком» на користь ТОВ «Ганекс» заборгованості у сумі 29600,08 грн., судового збору у сумі 1808,67 грн., всього 31408,75 грн.

08 липня 2015 року відкрите виконавче провадження, копія постанови направлена учасникам провадження; направлені запити до органів реєстрації, МВС, Державної податкової служби для зясування майнового стану боржника. 08 та 16 липня 2015, 18 січня 2016 року на адресу боржника направлялися виклики до відділу ДВС, які були залишені без уваги. У вересні 2015 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору, арештоване майно боржника. У зв'язку з невиконанням наказу господарського суду, просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду на межі України громадянина ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, сторони та інші заінтересовані особи про розгляд подання не повідомлялись.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги державного виконавця, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду подання, встановив наступне.

Наказом Господарського суду Львівської області № 914/679/15 від 05 червня 2015 року на примусове виконання рішення цього суду від 18 травня 2015 року стягнуто з ТОВ «Руком» на користь ТОВ «Ганекс»заборгованість у сумі 29600,08 грн., судовий збір у сумі 1808,67 грн., всього 31408,75 грн. Постановою державного виконавця Галицького ВДВС від 08 липня 2015 року відкрите виконавче провадження.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, керівником ТОВ «Руком» є ОСОБА_1.

07 вересня 2015 року державним виконавцем був накладений арешт на кошти боржника ТОВ «Руком» в ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «Кредо Банк», а постановою від 16 вересня 2015 року накладений арешт на все майно божника. Обтяження зареєстроване у встановленому законом порядку у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

12 березня 2016 року до ОСОБА_1 був застосований примусовий привід до державного виконавця через органи поліції.

Відповідно до п.18 ч.2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Однак,подання державного виконавця про обмеження ОСОБА_1 у виїзді за межі України на думку суду є передчаснимі не свідчать про наявність достатніх підстав для застосування такого обмеження.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Однак, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які підтверджували б надіслання ТОВ «Руком» чи ОСОБА_1 вимоги про добровільне виконання зобов'язань, викликів до державного виконавця та докази одержання ним усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження,як і докази того, що останній ухиляється від виконання зобов'язань.

Крім того, в порушення вимог ст. 377-1 ЦПК України, подання державного виконавця не погоджене з начальником відділу ДВС.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні подання державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом п'яти діб з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.М.Городецька