Справа №336/3171/15-ц
пр.№2/336/551/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Артемової Л.Г.,

при секретарі: Шайтановій Л.А.,

за участі: прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_1, представника відповідача: ОСОБА_2, представника третьої особи: ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Запорізької місцевої прокуратури №1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: Комунальна установа «Запорізький дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради, ОСОБА_4, про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року Прокурор Шевченківського району м. Запоріжжя в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, треті особи: КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради, ОСОБА_4, про визнання протиправною бездіяльність органів опіки та піклування, зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у ході ознайомлення у лютому 2015 року з особовою справою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, встановлено, що розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради №984 від 22.09.2010 року ОСОБА_5 надано статус дитини-сироти, оскільки його мати ОСОБА_6 23.08.2010 року померла. Відомості про батька в свідоцтві про народження внесено зі слів матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради № 1142р від 26.10.2010 року, враховуючи психічний стан неповнолітнього, його інтереси, стан здоров'я, вирішено направити малолітнього ОСОБА_5 до інтернатного закладу на повне державне забезпечення.

Відповідно до листа КУ «Запорізький дитячий будинок інтернат» Запорізької обласної ради від 21.04.2015 року №219 ОСОБА_5 зараховано до будинку-інтернату 10.06.2011 року, згідно із наказом директора КУ «Запорізький - інтернат» Запорізької обласної ради від 10.06.2011 року №112.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.07.2011 року за № 287р над малолітнім ОСОБА_5 призначено опікуна ОСОБА_4 та визначено місце проживання підопічного за місцем проживання опікуна.

Крім того, згідно з розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.02.2013 року за №112р ОСОБА_4 також призначено опікуном над житлом та майном малолітнього ОСОБА_5, а саме: будинком №147 по вул. Паторжинського у м.Запоріжжі

Однак, відповідно до листа КУ «Запорізький дитячий будинок інтернат» Запорізької обласної ради від 20.02.2015 № 106 неповнолітній з 10.06.2011 року постійно перебуває у будинку-інтернаті.

Згідно листа КУ «Запорізький дитячий будинок інтернат» Запорізької обласної ради від 20.02.2015 року № 106 кошти на утримання ОСОБА_5 опікун (піклувальник) до установи не перераховує та не виплачує, відвідує підопічного раз на місяць. За місцем проживання опікуна (піклувальника) неповнолітній не перебуває та ніколи не перебував.

Крім того, відповідно до листа КУ «Запорізький дитячий будинок інтернат» Запорізької обласної ради від 21.04.2015 року № 219 ОСОБА_5 неодноразово направлявся на лікування до закладів охорони здоров'я, медикаментозна терапія здійснювалась за рахунок будинку-інтернату, грошові кошти на придбання ліків підопічному від ОСОБА_4 не перераховувались.

Фактично, на даний час функції опікуна (піклувальника) виконує КУ «Запорізький дитячий будинок інтернат» Запорізької обласної ради.

Також прокуратурою Шевченківського району м. Запоріжжя встановлено, що неповнолітньому належить приватний будинок, розташований за адресою: вул. Паторжинського, 147, який успадкований після смерті матері.

Однак, відповідно до інформації прокуратури Запорізької області від 10.03.2015 року №08-79/1 вих15-38окв, зазначений приватний будинок ОСОБА_4 використовує не в інтересах неповнолітнього, а на власний розсуд, для проживання її рідного сина ОСОБА_7

Відповідний договір оренди нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5, не укладався, ОСОБА_4, як опікун над зазначеним майном, до органів опіки та піклування з вказаних питань не зверталась.

Крім того, за інформацією ВРЕВ ДАІ м. Запоріжжя ГУМВС України в Запорізькій області від 18.09.2015 року №1/17-1025 на померлу матір неповнолітнього зареєстроване право власності на автомобіль марки «AVIA» модель «31 А», державний номер НОМЕР_1.

Проте, право власності на вказаний автотранспортний засіб за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом не оформлено.

Позивач вважає, що ОСОБА_4 не забезпечує ОСОБА_5 належний догляд, не вживає заходів щодо захисту його цивільних прав та інтересів, що свідчить про свідоме нехтування піклувальником своїми обов'язками.

Між тим, у зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 обов'язків піклувальника, органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району не вжито заходів щодо звільнення її від повноважень піклувальника над ОСОБА_5 та від повноважень опікуна над житлом та майном неповнолітнього.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив: визнати протиправною бездіяльність органів опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району (ЄРДПОУ 37573885, пр.Моторобудівників, буд. 34, м.Запоріжжя, 69068); зобовязати орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району звернутися до суду з заявою про звільнення ОСОБА_4 від повноважень піклувальника над ОСОБА_5 та від повноважень опікуна над житлом та майном неповнолітнього.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.05.2015 року позовну заяву було повернено позивачеві як таку, що подана із порушенням юрисдикції.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02.06.2015 року вищезазначена ухвала була скасована.

Провадження у справі було відкрите 25.06.2015 року, у подальшому ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2015 року провадження у справі було закрите в порядку п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2015 року вищезазначена ухвала була скасована, справа направлена для продовження розгляду в іншому складі суду першої інстанції.

Справу 09.12.2015 року ухвалою судді прийнято до провадження, під час слухання справи позивач уточнив позовну заяву у субєктному складі, крім того, у звязку із реорганізацією прокуратури.

У судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні позову із посиланням на викладені у позові обставини.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що обставини, викладені позивачем, не відповідають дійсності, а позов не ґрунтується на законі. ОСОБА_5 відповідач опікується з того моменту, коли він був знайдений покинутим у будинку, у якому провів декілька днів із померлою матірю, дитина була у тяжкому стані, орган опіки та піклування у межах своєї компетенції діяв в інтересах ОСОБА_5

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, та пояснювала, що обовязки опікуна виконувала сумлінно, за власний кошт оформила спадщину, утримує будинок, сплачує рахунки, відвідує дитину, вважає позов не обґрунтованим.

Представник Комунальної установи «Запорізький дитячий будинок інтернат» Запорізької обласної ради у судовому засіданні пояснив, що заявлений позов не відповідає інтересам дитини та не грунтується на законі. ОСОБА_4 приділяє достатньо уваги психічно хворому підопічному, заклад позбавлений можливості опікуватися майном хворих, що може призвести до його псування або руйнування, перекладення обовязків опікуна на заклад потягне за собою негативні наслідки.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з встановленого.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради №984 від 22.09.2010 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження 1-ЖС№159290, т.1, а.с.18), надано статус дитини-сироти, оскільки його матір ОСОБА_6 23.08.2010 року померла. Відомості про батька в свідоцтві про народження внесено зі слів матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу, України на той час дитини перебувала у КУ «Обласна психіатрична лікарня» (т.1, а.с. 19).

Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради № 1142р від 26.10.2010 року, враховуючи психічну хворобу (помірна розумова відсталість, легка імбецильність з вираженим порушенням поведінки) неповнолітнього, його інтереси, стан здоров'я, вирішено направити малолітнього ОСОБА_5, який до того часу був влаштований в КУ «Обласна психіатрична лікарня», до інтернатного закладу на повне державне забезпечення (т.1, а.с.19, зворотна сторінка).

Наказом директора КУ «Запорізький - інтернат» Запорізької обласної ради для розумово відсталих дітей від 10.06.2011 року №112ОСОБА_5 зараховано до будинку-інтернату де він перебуває до цього часу (т.1, а.с.26, зворотна сторінка).

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.07.2011 року за № 287р призначено ОСОБА_4 опікуном над малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначено місце проживання підопічної дитини за місцем проживання опікуна: м.Запоріжжя, вул. Панфьорова, буд. 110; зобовязано ОСОБА_4 вирішити питання поновлення правовстановлюючих документів на житловий будинок за адресою: м.Запоріжжя, вул. Паторжинського, буд. 147 для подальшого вирішення питання оформлення спадщини та призначення опіки над житлом дитини (т.1, а.с.21).

ОСОБА_4 вчинила усі необхідні дії для оформлення права власності в порядку спадкування за законом підопічного на житловий будинок №147 по вул.Паторжинського у м.Запоріжжі, що вбачається з свідоцтва про право на спадщину від 12.09.2012 року (т.1, а.с.23).

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.02.2013 року за №112р ОСОБА_4 також призначено опікуном над житлом та майном малолітнього ОСОБА_5, а саме: будинком №147 по вул. Паторжинського у м.Запоріжжі (т.1, а.с.20).

За повідомленням Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району від 20.03.2015 року №03-14/1083, ОСОБА_4 перебуває на обліку як одержувач державної соціальної допомоги дітям інвалідам. В період з грудня 2013 року, станом на березень 2015 року розмір допомоги дорівнює 949,00 грн., допомога виплачувалася та отримана по 31.03.2015 року на загальну суму 15184,00 грн. (т.1, а.с.25).

Запорізькій дитячий будинок інтернат на запит прокурора 20.02.2015 року надав відповідь №106 про те, що ОСОБА_5 знаходиться на повному державному забезпеченні, має діагноз: важке порушення розумового розвитку, соціальна допомога перераховується на рахунок опікуна ОСОБА_4 Коштів на утримання ОСОБА_5 у дитячому закладі опікун не перераховувала, відвідує дитину раз на місяць, за місцем проживання опікуна дитина не перебуває (т.1, а.с.26). Додатково 21.04.2015 року повідомив про те, що дитина неодноразово лікувалася за рахунок коштів закладу (т.1, а.с.30).

Органом опіки та піклування періодично у межах своєї компетенції здійснювався контроль здійснення ОСОБА_4 своїх обовязків та складалися звіти, слід зазначити, що зазначений орган є колегіальним у складі 13 осіб (т.1, а.с.28, 29).

Судом встановлено, що ОСОБА_4, за повідомленням закладу, відвідує дитину, забирає на канікули (т.1, а.с.212, 216), за кошти отриманої допомоги та за свої власні кошти ОСОБА_4 оформила право власності на підопічного на будинок, сплачує рахунки за послуги, здійснює ремонтні роботи. З наданих нею платіжних документів вбачається, що її витрати значно перевищують отриману допомогу (т.1, а.с.221-250, т.2, а.с. 1-11).

Крім того, комісією служби у справах дітей проведено обстеження домоволодіння, належного ОСОБА_5, встановлено, що будинок знаходиться у стані ремонту, не придатний для проживання, факту проживання у ньому сторонніх осіб не встановлено (т.1, а.с.68).

Представник закладу, де утримується дитина, у судовому засіданні пояснив, що позов суперечить інтересам дитини, оскільки інтернат не може використовувати кошти соціальної допомоги, перерахування коштів від батьків та опікунів на рахунок закладу носить добровільний та благодійний характер. Крім того, ОСОБА_4 забирає дитину на канікули, відвідує у закладі, привозить передачі, одяг, нічим не гірше за інших опікунів та деяких батьків. Термін перебування дитини у закладі не можна визначити однозначно, наявність опікуна у ОСОБА_5 відповідає його інтересам, оскільки він страждає на ряд інших хвороб, перебував у закладах охорони здоровя, де інтернат не може забезпечити йому догляд, примусового призначення опікуна не передбачено законом.

Суд не встановив грубих порушень обовязків опікуна з боку ОСОБА_4, проте, це не є обовязком суду, а лише правом у разі відповідного звернення та не є предметом спору.

Що стосується автомобіля, належного померлій матері підопічного, то при оформленні спадщини вже було відомо, що автомобіль відсутній, довіреності на його управління оформлювалися як за її життя, так і після її смерті, у 2010 році, задовго до вирішення питання про опіку над ОСОБА_5 (т.1, а.с.220), і це питання не може бути вирішено опікуном, враховуючи, що, за повідомленням прокурора за фактом заволодіння або знищення автомобіля порушене кримінальне провадження.

Прокурор вважає, що суд має зобовязати орган опіки та піклування звернутися до суду із заявою про звільнення ОСОБА_4 від обовязків опікуна над підопічним та його майном.

Проте, відмовляючи у позові, суд виходить, зокрема, з того, що прокурор обрав не належний спосіб захисту та заявив неконкретну вимогу.

А саме, позивач просить визнати протиправною бездіяльність органів опіки та піклування, але не зазначає, у чому вона полягає (порушення порядку призначення опікуна, неналежний контроль, не звернення до суду, порушення закону при призначенні опікуна тощо), виходячи з обсягу прав та обовязків субєкту владних повноважень.

Крім того, зазначений спосіб захисту прямо не прописаний у ст. 16 ЦК України, зобовязання вчинити певну дію у разі бездіяльності можливо за умови, якщо законом або договором встановлено обовязок її вчинити, передбачені спосіб, строк та порядок.

Ч. 3 ст. 75 ЦК України передбачено, що за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обовязків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоровя або соціального захисту.

Тобто, це право, а не обовязок відповідного органу опіки та піклування лише за наявності декількох підстав, примусу не допускає законодавство, яке врегульовує опіку. Слід зауважити, що прокурор не зазначив, як у подальшому має відбуватися опіка над майном, що виходить за межі інтересів дитини.

Крім того, опіка та піклування унормовані у главі 19 Сімейного Кодексу України, норми якого кореспондуються із нормами ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм права дає змогу зробити висновок про те, що у даному випадку порушень приписів ст. ст. 243, 244, 246, 247, 249 СК України, а саме порядку вирішення питання про опіку, субєктного складу правовідносин, повноважень учасників тощо, не встановлено.

Водночас, згідно зі ст. 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоровя, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів, проте, слід розуміти, що у разі, якщо дитина має батьків, або опікунів, їхні права та обовязки щодо дитини залишаються незмінними, зазначена норма права стосується випадків, коли дитина позбавлена піклування, крім того, обовязки адміністрації закладу обмежені законодавчо.

Також 27.07.2015 року, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району (у межах повноважень, визначених Положенням від 22.06.2011року №29 (т.1, а.с. 72) постановила висновок про недоцільність звільнення ОСОБА_4 від виконання обовязків піклувальника відносно неповнолітнього підопічного ОСОБА_5 (т.1, а.с. 69). Слід зауважити, що вищезазначений висновок постановлений за участі представника прокуратури Шевченківського району м.Запоріжжя, оскаржений не був.

Виходячи з встановленого судом, підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16, главою 6 Цивільного кодексу України, главою 19 Сімейного кодексу України, ст.ст. ст. 10-11, 57-61, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя Л.Г. Артемова