У х в а л а

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Леванчука А.О., Парінової І.К., Савченко В.О, Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 4 лютого 2008 року відповідно до укладеного договору № ZPC0G3 ОСОБА_6 отримав кредитні кошти у розмірі 299 212 грн 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення вимог договору відповідач не сплачує своєчасно заборгованість за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 17 січня 2015 року в сумі 1 246 662 грн 09 коп., яка складається з: 309 158 грн 97 коп. - заборгованість за кредитом, 496 438 грн 51 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 441 064 грн 61 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2015 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 246 662 грн 9 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 3 жовтня 2008 року, а позивач звернувся із позовом 17 січня 2014 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що має місце переривання перебігу позовної давності, оскільки 11 серпня 2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертався до суду із позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення іпотеки, який було задоволено заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2012 року

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 4 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено договір про іпотечний кредит № ZPG0G3, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 299 212 грн 50 коп. із строком погашення не пізніше 4 лютого 2038 року на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався у строк на умовах, визначених цим кредитним договором, повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в розмір 15 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (а. с. 7-11).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору погашення кредиту і сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником частинами - щомісячними платежами у сумі не менше 3 833 грн 27 коп.

Вважаючи, що позивачем пропущено позовну давність строком у три роки, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що позов подано 17 січня 2014 року, отже банк не пропустив позовну давність щодо стягнення тих платежів, обов'язок по сплаті яких виник у відповідача з 17 січня 2011 року, а в разі існування права на отримання передбачених договором платежів, відсутні підстави вважати пропущеною позовну давність і щодо пені в межах річного строку до подання позову.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К. Парінова

В.О. Савченко

О.В. Ступак