УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів, стягнення індексації аліментів та додаткових витрат на дитину, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на дітей у сумі 1 000 грн щомісячно на кожну дитину, стягнути суму індексації аліментів в розмірі 7 760 грн та додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 1 525 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 червня 2012 року стягнуто з ОСОБА_5 на її користь аліменти на дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 14 травня 2012 року і до повноліття.

Позивачка вказувала, що розмір присуджених аліментів є недостатнім для утримання дітей, оскільки станом на день звернення до суду вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому фактична зміна сімейного стану - народження доньки, потребує додаткових витрат, проте обсяг її доходів не збільшився. Крім того позивачка зазначала, що у 2015 році ОСОБА_6 зарахований на платне навчання до приватного вищого навчального закладу «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка С. Демянчука», за яке нею сплачені грошові кошти у розмірі 3 050 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також ураховуючи вимоги ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У березні 2016 року ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 про стягнення коштів у розмірі 59 408 грн 14 коп., на обґрунтування якого посилався на те, що 26 квітня 2006 року з його згоди, під час шлюбу, відповідачка отримала у акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль» кредит у розмірі 60 000,00 дол. США зі сплатою 12 % річних строком на до 25 квітня 2026 року, у зв'язку з чим він змушений був виїхати за кордон на заробітки для того, щоб погасити вказаний кредит та сплатити проценти та інші платежі.

Посилаючись на те, що 25 та 26 грудня 2013 року він за свої кошти погасив залишок боргу за вказаним кредитом у розмірі 8 575,88 дол. США, що еквівалентно 59 408 грн 14 коп., проте при розподілі спільного майна ОСОБА_4 отримала частку більше 30 000,00 дол. США від вартості квартири та не повернула сплачену вартість кредиту, пообіцявши йому врахувати вказані кошти у вигляді аліментів на спільних дітей, ОСОБА_5 просив задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму індексації аліментів у розмірі 7 760 грн за період з червня 2012 року по грудень 2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 31 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року в частині відмови у позові про стягнення додаткових витрат у сумі 7 670 грн 02 коп. та ухвалено нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на сина, ОСОБА_6 у розмірі 7 670 грн 02 коп.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_4; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми індексації аліментів, врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-113цс13, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Відмовляючи у задоволенні позову в частині зміни розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має постійного доходу, а також має на утриманні батьків-пенсіонерів.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення додаткових витрат та задовольняючи позов в цій частині, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та виходив з того, що сплачені за навчання у вищому навчальному закладі грошові кошти у розмірі 12 290 грн 05 коп. є додатковими витратами, оскільки були необхідні для розвитку здібностей неповнолітнього ОСОБА_6, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення половини їх вартості з відповідача, а саме 7 670 грн 02 коп.

В іншій частині апеляційний суд вмотивовано погодився з висновками суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду попередньої інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Рівненської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М.Коротун