Провадження № 2/522/2076/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської радий, про визнання недійсним іпотечного договору -

ВСТАНОВИВ :

Позивач 18.12.2015 року звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Фідокомбанк», ОСОБА_3 за участю третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 вересня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», повним правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК», та ОСОБА_3 з іншої сторони, було укладено Договір іпотеки за реєстровим №4299, відповідно до умов якого в іпотеку передано Домоволодіння, загальною площею 223,3 кв.м., по вулиці Каманіна, буд. 18-А в м. Одеса, та земельна ділянка загальною площею 0,0770 га на якій розташоване домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса вул. Каманіна, 18 а, на забезпечення вимог Іпотекодержателя, що витікають з Кредитного договору №014/1388/81/04752 укладеного між Іпотекодержателем та ОСОБА_1.

Позивач вважає, що вищезазначений Іпотечний договір має бути визнаний недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без отримання дозволу органів опіки та піклування, так як в будинку №18-А по вул. Каманіна в м. Одесі, який є предметом іпотеки на момент укладання Договору проживав малолітний син ОСОБА_1, та ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Тобто, нотаріус не мала права посвідчувати укладений між сторонами даний Іпотечний договір, тому, що такі дії прямо порушували право на житло неповнолітньої дитини.

Представник позивача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 04.02.2016 року) у судовому засіданні позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що договір іпотеки було укладено 20.09.2007 року між банком та ОСОБА_2 В,В., матірю неповнолітнього сина ОСОБА_2 та неповнолітньої на той час доньки ОСОБА_5. На момент укладення даного договору неповнолітній син проживав разом з батьками за адресою м. Одеса, вул.. Каманіна, 180а, проте при укладені оскаржуваного договору згоду органу опіки та піклування отримано не було. Збором документів для надання їх банку займався брокер, проте не заперечував, що батьки також готовили деякі документи. Довідку про відсутність реєстрації дітей за адресою м. Одеса, вул.. Каманіна, 180а, вони не надавали, при цьому до правоохоронних органів щодо підробки документів, наданих банку, де підроблена довідка до нотаріуса, вони не звертались. Дійсно матірю дітей при підписанні оскаржуваного договору іпотеки не було повідомлено банк про проживання дітей, тому що у неї про це не питали. Зазначив, що в матеріалах справи за позовом ОСОБА_5 (доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_3В.) до ПАТ «Фідокомбанк», Державної реєстраційної служби України, за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_1, Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним, яка перебувала на розгляді судді Приморського районного суду м. Одеси (ОСОБА_6Б.), наявні дві довідки: одна довідка про зареєстрованих осіб, де вказано лише батьків, на підставі якої і укладався оскаржуваний договір іпотеки, проте хто її надавав невідомо; друга довідка, яку отримав позивач на свій запит, яка підтверджує, що дійсно на момент укладення іпотечного договору з ними мешкала їх неповнолітня дочка. Фактичне проживання та реєстрацію батьків та їх дітей підтверджується також шкільними документами, медичними документами. Тобто, не зважаючи на те, що неповнолітній син ОСОБА_2 у вказаному будинку не був зареєстрований, на момент укладення оскаржуваного договору він фактично мешкав там разом зі своїми батьками. Оскільки згода органу опіки та піклування при укладенні оскаржуваного договору отримана не була, просив задовольнити позов.

Представник Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» - ОСОБА_7 (діє на підставі довіреності №1977 від 09.11.2015 року) у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити. Підтримала пояснення, надані у письмових заперечення від 17.03.2016 року (а.с.54-56). Додатково зазначила, що позивач посилається на те, що на момент реєстрації іпотечного договору з ним та ОСОБА_3 проживав їх син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та при укладенні оскаржуваного договору іпотеки не було отримано відповідну згоду органу опіки та піклування. Проте, з такими обставинами представник відповідача не погоджується, по-перше, з копій документів, на підставі яких укладався іпотечний договорів, вбачається, що нотаріусом було отримано довідку №270 за формою №1 про кількість зареєстрованих осіб та згідно даної довідки за адресою м. Одеса, вул.. Каманіна, 18-а, на момент укладення оскаржуваного договору було зареєстровано дві особи ОСОБА_3 (1972 р.н.) а ОСОБА_1 (1970 р.н.). По-друге, обовязок щодо забезпечення прав неповнолітніх осіб при укладенні правочинів згідно чинного законодавства покладено на батьків, які на момент укладення договору іпотеки були зобовязанні повідомити про реєстрацію місця проживання, якщо така була, неповнолітньої дитини. Неповнолітній ОСОБА_1 М,А. зареєстрований у будинку з 2015 року, тобто через 7 років після укладення іпотечного договору, документів підтверджуючих, що він був зареєстрований на момент укладення оскаржуваного договору немає. Крім того, позивач ОСОБА_1 не є стороною договору іпотеки, саме ОСОБА_3 (мати дитини) зазначена іпотекодавцем в договорі, яка у свою чергу також заповнила кредитну картку та зазначила лише про доньку. Просила суд врахувати недобросовісну поведінку мати дитини, яка тим самим ввела банк в оману, та оскільки неправдиве повідомлення батьками про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином. До суду 08.02.2016 року надішли письмові пояснення відповідачки (а.с.31), за якими позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі та проти задоволення не заперечувала, також не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності чи відсутності її представника.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради ОСОБА_8 (діє на підставі довіреності від 14.01.2016 року №205) у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву (а.с.164), згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та винесення відповідного рішення з урахуванням прав та інтересів дитини.

Суд з урахування ст.. 169 ЦПК України та за згодою осіб, які брали участь у справі, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачки та представника третьої особи.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», повним правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №014/1388/81/04752, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит к розмірі 420 000 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності в строк до 19 вересня 2027 року зі сплатою 12.5% щомісячно, шляхом сплати кожного місяця рівних платежів, згідно умов Кредитного договору (додаток №1 до Кредитного договору ).

З метою забезпечення зобовязань за Кредитним договором, 20.09.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», повним правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК», з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони, було укладено Договір іпотеки за реєстровим №4299, відповідно до умов якого предметом іпотеки є домоволодіння загальною площею 223,3 кв. м. по вулиці Каманіна, буд. 18-А в м. Одеса, та земельна ділянка загальною площею 0,0770 га на якій розташоване домоволодіння, що знаходиться за адресою:м. Одеса вул. Каманіна, 18-А, який був посвідчений, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального ОСОБА_9. Ю.Д. (а.с.7-12).

Пунктом 2.1.5. іпотечного договору іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не мають права власності ( часткової власності) або права користування діти (особи віком до 18 років)( а.с.8).

Нерухоме майно, що було передано в іпотеку належить на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про право власності серії САА №451291, виданого 03.03.2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради. У вказаному свідоцтві зазначено єдиного власника ОСОБА_3, інших зареєстрованих майнових прав не має, також сам позивач не надав належних доказів щодо майнових прав на майно що було передано в іпотеку.

Судом встановлено, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3., є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №397336 (а.с.13)

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Проте, суду не надано будь-яких достовірних та переконливих доказів щодо проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. разом з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за адресою м. Одеса, вул. Каманіна, 18-а, на момент укладення договору іпотеки від 20 вересня 2007 року. Будь-яких заяв на час укладення оскаржуваного договору іпотеки про мешкання з ними сина батьки банку не надавали.

Також, суд не вбачає порушень житлових прав неповнолітнього сина на майно, що було передано в іпотеку, навпаки, ОСОБА_2 був зареєстрований у 2015 році у будинку, переданому іпотеку.

Стосовно необхідності попередньої згода органів опіки та піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, суд зазначає наступне.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Верховний суд України у постанові суду від 10.02.2016 року у справі № 6-3005цс15 відзначив, що при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) зясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

У силу ч. 3 ст. 6 Закону №898-ІV обовязок попередження про всі відомі права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, у тому числі про права дітей, лежить саме на іпотекодавцях.

Також, суд вбачає, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси перебувала справа №522/7075/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Фідокомбанк», Державної реєстраційної служби України, за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_1, Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним. Позивачка по даній справі є донькою ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Приморським районним судом м. Одеси за розглядом даного позову 12.05.2015 року було постановлено рішення, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області віл 07.12.2015 року (а.с.14-17), яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Судами за розглядом даної справи було встановлено наступні обставини, які підтверджені витребуваними для огляду матеріалами цивільної справи №522/7075/14-ц.

З копій документів, на підставі яких укладався Іпотечний договір, які були направлені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 на виконання ухвали суду, нотаріусом відповідно до вимог «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. N 20/5 в редакції що діяла на день укладення угоди було отримано довідку №270 за формою №1 про кількість зареєстрованих осіб. Відповідно до інформації викладеної у довідці, за адресою м. Одеса, вул. Каманіна буд.18-А було зареєстровано дві особи ОСОБА_3 (1972р.н.) та ОСОБА_1 (1970 р.н.).

Під час укладення договору іпотеки ОСОБА_3 надала довідку Комітета мікрорайона «Приморський» в м. Одесі від 27.08.2007 року про відсутність зареєстрованих дітей в зазначеному будинку (справа №522/7075/14-ц, а.с.61). Згідно заяви-анкети поручителя, заповненої 08.08.2007 року ОСОБА_3 (а.с.128-129), остання вказала про наявність на їх утриманні лише неповнолітньої доньки. При цьому, ОСОБА_1 надав банку також письмову згоду на укладення договору іпотеки (справа №522/7075/14-ц, а.с.118).

Тобто, суд вбачає, що момент укладення оскаржуваного договору іпотеки іпотекодавець ОСОБА_3 не повідомила банк про проживання у будинку, який був переданий в іпотеку, їх малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4., що свідчить про недобросовісність поведінки іпотекодавця при укладенні оспорюваного договору.

Крім того, суд також враховує, що позивач як батько, який у даній справі виступає в інтересах неповнолітнього сина, не заявив про порушення прав сина як при укладенні у 2007 році оскаржуваного договору, так і також при розгляді відповідної справи за позовом його доньки, яка перебувала у провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Івченко В.Б..

Суд враховує, що передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Підставою позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивач зазначив факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, проте не посилався на факти порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору. При цьому суд враховує, що позивач не є стороною оскаржуваного договору.

Також, суд враховує, що оскаржуваний договір іпотеки було укладено у 2007 році, проте з відповідним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернувся до суду лише у 2015 році, тобто після сплину приблизно восьми років з моменту укладення відповідного договору.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням вищевказаних обставин, судом не встановлено підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 20 вересня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», повним правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК», та ОСОБА_3, оскільки його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього ОСОБА_2 на користування житлом.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, який діяв в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 57, 60, 61, 169, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.. 1, 3, 16, 203, 215, 251, 509, 526, 530, 572, 575, 593. 598, 626,627, ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської радий, про визнання недійсним іпотечного договору -- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л. В.

22.09.2016