Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1504/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13 вересня 2016 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю секретаря Біди В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом, з урахуванням уточнень поданих до суду 13.09.2016, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, 10 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 294, зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 23.04.2007. У вказаній квартирі позивач зареєстрований і постійно проживає. Також у вказаній квартирі залишається зареєстрованим відповідач ОСОБА_3, а також зареєстрований відповідач ОСОБА_2, яка є колишньою дружиною позивача. У вказаному житловому приміщенні відповідачі не проживають з березня 2007 року, їх особистих речей у квартирі немає. Позивач одноособово сплачує комунальні платежі та утримує житло, відповідачі витрат на утримання житла не здійснюють, ніяких претензій до позивача не висувають. Фактичне місцеперебування відповідачів позивачу не відомо.

Через наявність реєстрації відповідачів у квартирі позивача, останній не має можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, а саме, не може продати квартиру.

Посилаючись на викладене вище, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач та його представник у судове засідання не зявились, при цьому 13.09.2016 представник позивача звернувся до суду із заявою, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про час і місце судового розгляду справи 13.09.2016 були повідомлені в порядку ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), через оголошення у пресі, а саме: газеті Рідне Прибужжя № 33 від 18.08.2016 року.

Ухвалою суду постановлено проводити заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке:

10.04.2007 між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір купівлі продажу квартири № 74, що знаходиться в селі Надбузькому Миколаївського району Миколаївської області по вулиці Леніна № 1.

Вказаний договір купівлі-продажу квартири посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 294, а також зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 23.04.2007 за № 32.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі позивач зареєстрований і постійно проживає.

Також у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, колишня дружина позивача та ОСОБА_3, колишній власник квартири, а також колишня теща позивача, що підтверджується довідкою № 360 від 03.03.2016, виданою виконавчим комітетом Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Так, з 19.08.2005 позивач перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.01.2016 у справі № 480/2419/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 19 серпня 2005 року (актовий запис № 819) розірвано.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2016 року у справі № 480/451/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, визнано квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з Актом про не проживання від 19.04.2016, складеного та підписаного членами комісії у складі: депутата Надбузької сільської ради ОСОБА_5, соціального працівника ОСОБА_6, а також сусідів: ОСОБА_7; ОСОБА_8, відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, не проживають з 2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Право власника на проживання в належному йому житлі нерозривно повязане з правом власності на будинок, квартиру, а тому в разі припинення права власності на будинок (квартиру) припиняється і право власника на проживання (користування) у цьому житлі.

За таких обставин, з укладенням відповідачем ОСОБА_3 договору купівлі-продажу квартири, право власності відповідача на це майно припинено.

Отже, втрата права користування відповідачем ОСОБА_3 житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1, є наслідком припинення права власності відповідача на це житлове приміщення. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Статтями 150, 156 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником житла і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Відповідно до положень ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України суд визнає позов в частині вимог про визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, таким, що підлягає задоволенню, так як у справі встановлений факт непроживання відповідача ОСОБА_2 за вказаною вище адресою з 2007 року, тобто більш ніж один рік, будь-яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом не встановлено, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги Апеляційному суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання цього рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви відповідачем про перегляд заочного рішення, або позивачем апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_9

13.09.16