Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилався на те, що відповідно до умов кредитного договору від 06 серпня 2007 року № 06/263 8к-07 ОСОБА_3 отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 14 тис. грн строком до 06 серпня 2010 року зі сплатою 33,00 % річних за користування кредитом.

26 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 укладена додаткова угода, та п. 1.1 викладено у наступній редакції: сума кредиту - 21 тис. грн, термін кредиту - 36 місяців, дата повернення - 05 серпня 2010 року, процентна ставка - 33,0 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 26 вересня 2007 року № 06/2638дп-07, згідно з умовами якого ОСОБА_4 несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання зобов'язань за кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме: в порядку, передбаченому кредитним договором, перерахував на рахунок позичальника кредитні кошти в сумі 21 тис. грн. У свою чергу, позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитним договором. Станом на 29 серпня 2012 року заборгованість за кредитом та несплаченими відсотками становить 245 322 грн 01 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 06 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», був укладений кредитний договір № 06/2638к-07, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав у банку кредит в сумі 14 тис. грн зі сплатою 33,00 % річних за користування кредитом, терміном до 06 серпня 2010 року.

26 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», була укладена додаткова угода до кредитного договору від 06 серпня 2007 року № 06/2638к-07, згідно з якою п. 1.1 викладено в наступні редакції: за даним договором банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: сума кредиту - 21 тис. грн; термін кредиту - 36 місяців; графік погашення - щомісячно рівними частинами; дата погашення кредиту - 05 серпня 2010 року; процентна ставка - 33 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором 26 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 06/2638дп-07, згідно з умовами якого поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає за зобов'язаннями боржника в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» у зв'язку з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що право кредитора на стягнення всієї суми кредиту було порушено відповідачем з 21 червня 2009 року, тому перебіг строку позовної давності почався з 21 червня 2009 року та закінчився 21 червня 2012 року, а позовна заява банку була подана 20 грудня 2012 року.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до 05 серпня 2010 року (п. 1.1 додаткової угоди до кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця не пізніше 10 числа наступного за звітним місяцем для основної заборгованості (п. 4.5 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (п. 4.4 кредитного договору).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як установили суди попередніх інстанцій, ОСОБА_3 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, останній платіж - 18 вересня 2007 року.

Разом із тим згідно з розрахунком заборгованості, який був наданий банком, останній платіж боржником було здійснено 14 липня 2008 року.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив умов договору кредиту, умов і порядку його виконання, а встановивши, що відповідач зобов'язався повернути грошові кошти частинами (щомісячними платежами), не встановив, коли та який платіж був несвоєчасно сплачений, і які наслідки прострочення виконання цих зобов'язань, не перевірив, з чого складається сума боргу, яку просить стягнути позивач, з яких платежів та за який період, не надав належної оцінки цим обставинам, а також розрахунку боргу.

Судами встановлено, що 30 червня 2009 року банк відправив відповідачу досудову вимогу, яку ОСОБА_3 отримав 20 червня 2009 року, а тому строк повернення суми кредиту настав 21 червня 2009 року.

Згідно з п. 10.4 кредитного договору шляхом підписання даного договору сторони прийшли до згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника простроченої заборгованості з погашення кредиту та/або зі сплати процентів за користування ним чи інших платежів строком більше 10-ти календарних днів, банк надсилає позичальнику повідомлення, в якому зазначається сума прострочки та термін сплати. У випадку невиконання позичальником вимоги банку в термін, встановлений у повідомленні, дата погашення кредиту, вказана в п. 1.1 договору, вважається такою, що настала на наступний день після дати, зазначеної в повідомленні. В цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному об'ємі, проценти та інші платежі, передбачені даним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги на те, що у повідомленні від 03 червня 2009 року не міститься інформації про терміни сплати позичальником заборгованості за кредитним договором. Дата погашення кредиту вважається такою, що настала, лише на наступний день після дати, зазначеної у повідомленні. Разом із тим у повідомленні жодної календарної дати або ж вказівки на подію немає.

Отже, суд не встановив, з якого часу почався перебіг позовної давності на звернення до суду з цим позовом.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення вимог ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана