АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/7848/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1501/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою

представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Білоус Андрія Володимировича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в травні 2015 року до суду з вищевказаним позовом ставив питання про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором від 11.06.2007 року та договором поруки в розмірі 20394,85 доларів США, що за курсом НБУ становила 457864,38 гривень.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення вимог у повному обсязі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач, як особа що подала апеляційну та відповідач ОСОБА_6 про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином. В судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст.. 305 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_3 не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить у собі доводів, щодо невідповідності висновків суду в частині відмови у задоволенні вимог банку заявлених до ОСОБА_3, то у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не перевіряється.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 11.06.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № К2НСАК03407215, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 6851,31 доларів США строком до 07.06.2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інституту у розмірі суми 1,0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,24 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № К2НСАК03407215 від 11.06.2007 року, між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк»к» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Згідно розрахунку заборгованості наданого до позовної заяви станом на 27.04.2015 року вона склала 20394,85 доларів США із яких: заборгованість за кредитом в сумі 4260,44 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 5499,26 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 723,36 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 9911,79 доларів США.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності, оскільки позов подано 19.05.2015 року, а заборгованість за кредитом позивачем взято за період з 21.07.2007 по 27.04.2015. Крім того наданий позивачем до суду розрахунок суми заборгованості не є належним доказом, тому що банк не надав даних які були основою для цього розрахунку. Такий розрахунок є неповним, необґрунтованим, зазначені у ньому суми заборгованості по тіло кредиту, відсотках є недоведеними, а тому він не може бути визнаний належним та допустимим доказом по справі.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженим тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказував на невиконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором у частині, що стосується щомісячного погашення кредиту та сплати заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, пені та комісії. Відповідно до умов надання споживчого кредиту, сторони обумовили кінцеву дату виконання кредитних зобов'язань до 07 червня 2012 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 260 ЦК позовна давність обчислюється обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених ст. ст. 253 - 255 ЦК України .

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або наставання події, з якою пов'язано його початок.

Умовами укладеного між банком та відповідачем ОСОБА_6 кредитного договору, кінцевий термін виконання зобов'язання був визначений - 07.06.2012 року, отже строк позовної давності за даним договором це - 08.06.2015 року.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом 19 траня 2015 року, тобто до закінчення строку позовної давності.

Відтак, висновок суду щодо відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, за відсутності заяви відповідача про застосування до існуючих правовідносин такого строку є на думку колегії суду помилковими.

З урахуванням вищевикладеного рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог банку до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення за правилами ст. 309 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача заявлені до відповідача ОСОБА_6 про стягнення заборгованості не підлягають до задоволення з підстав того, що позивачем при подачі позову було вказано на невиконання боржником взятих зобов'язань по договору кредиту та наявності заборгованості у розмірі 20394,85 доларів США, яка складається: із заборгованості за кредитом; заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Заперечуючи проти позову та не погоджуючись із сумою заборгованості, відповідач надав рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2011 року за яким були задоволені вимоги ПАТ «ПриватБанк» і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11.06.2007 року укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 за № К2НСАК03407215, було звернуто стягнення на автомобіль марки ВАЗ 1193, рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав ОСОБА_6 шляхом продажу автомобіля банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем.

Згідно акту зазначений автомобіль було передано співробітникам банку ( а.с. 42 - 47)

Судом при постановленні зазначено вище рішення вказувалися складові наявної заборгованості станом на 13.12.2010 року, а саме: заборгованості за кредитом; заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Наданий в 2015 році банком до суду розрахунок заборгованості за період часу з 11.06.2007 року по 27.04.2015 року не містить даних щодо внесення відповідачем протягом всього часу дії договору ( місяць, рік, суму) коштів в рахунок погашення кредиту, однак відображає рух коштів за складовими.

До часу постановлення судом рішення, позивачем не було надано на вимогу суду інформації щодо складових формування заборгованості з урахуванням рішення суду за яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу виходячи з того, що відповідач не визнав розмір заборгованості.

За наявними матеріалами справи з урахуванням положень ст. ст. 3, 10 11 ЦПК колегія суддів вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Білоус Андрія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_6, постановивши в цій частині нове рішення, за яким :

Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: