Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/5517/15 Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
№ провадження 22-ц/778/3092/16 Суддя-доповідач: Савченко О.В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„29" вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

У позові зазначав, що з 16 вересня 2006 року по 1 липня 2015 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, шлюбні відносини були припинені з квітня 2015 року, з цього часу сторони стали мешкати окремо.

Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу 24 березня 2010 року сторони за сумісні кошти придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд поділити спільне майно подружжя - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, виділивши кожному зі сторін по 1/2 частині квартири, визнати за ним право власності на виділену частку квартири, а також стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про поділ майна, нажитого під час шлюбу, включивши до складу спільного майна, що підлягає поділу, придбану за договором купівлі-продажу від 07.02.2012 року трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2, право власності на яку оформлено на ім'я ОСОБА_3

Посилаючись на те, неповнолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на її утриманні , матеріальну допомогу їй ОСОБА_3 не надає, відповідно до ч.3 ст. 70 СК України просила поділити, як спільне майно , квартиру АДРЕСА_2, виділивши їй, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, 2/3 частини зазначеної квартири та визнати за нею право власності на вказану частину.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2015 року зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору, ПАТ «ОТП Банк».

Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 та позовні вимоги ОСОБА_3 в частині розподілу між сторонами прав та обов»язків за кредитним договором залишені без розгляду.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Квартиру АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, поділено між ними, виділено кожному з них по 1/2 частині квартири.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору в сумі 2 407 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

У засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи ОСОБА_2 та її адвокат Білецький Є.М. не явились і в порядку ч.2 ст. 305 ЦПК України справа розглядається у їх відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межа доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, суд виходив з доведеності того, що квартира АДРЕСА_1 була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2010 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, за нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_3, під час перебування сторін у шлюбі, за спільні кошти, а тому є спільним майном подружжя, частки кожного з них є рівними. Докази, що вказана квартира була придбана за власні кошти одного із подружжя, сторони по справі не надали.

З висновком суду слід погодитися, оскільки він відповідає встановленим обставинам

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй(йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільної участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст.. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, а особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказані правові позиції наведені у постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 року (справа № 6-612 цс15) , від 16.12.2015 року (справа № 6-2641 цс15) і в силу ст.. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2006 року по 1 липня 2015 року, від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2010 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, за нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_3, була придбана квартира АДРЕСА_1(а.с.5-6).

Мотивуючи вимоги про поділ вказаної квартири, ОСОБА_3 посилався на те, що вона є спільною сумісною власністю подружжя, а оскільки за його згодою була придбана на ім.»я ОСОБА_2 за спільні кошти, тому належить кожному з них у рівних частках, тобто по1 /2 частці кожному.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За вимогами ч.1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов»язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться , - до початку розгляду справи по суті.

В порядку заперечення проти заявленого ОСОБА_3 позову ОСОБА_2 звернулася до нього із зустрічним позовом про включення до складу спільного майна подружжя, що підлягає поділу, також квартири АДРЕСА_2, при цьому ніяких доказів на підтвердження того, що джерелом придбання заявленої в первісному позову якості спільного майна квартири були її власні кошти, суду не надавала, а ухвалу суду про залишення її зустрічного позову про поділ майна без розгляду з підстав повторної неявки її у судові засідання, як позивача за зустрічним позовом, в апеляційному порядку не оскаржила.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи про те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за її особисті кошти, які вона особисто позичила за договором позики від 22.03.2010 року у гр. ОСОБА_7 у сумі 50 000 доларів США, однак можливості довести це в суді першої інстанції не мала, матеріалами справи не підтверджуються, крім того, у скарзі безпосередньо відсутнє обґрунтування поважності причин неподання таких письмових доказів суду першої інстанції, які суду апеляційної інстанції також надані не були.

Доводи ОСОБА_2 про придбання спірної квартири за її особисті кошти не узгоджуються з обставинами нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 24.03.2010 року, бо, як вбачається з тексту договору, при придбанні квартири на ім.»я ОСОБА_2 її чоловік ОСОБА_3 надавав посвідчену нотаріально згоду на придбання квартири.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язуєтьчя прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму( ст.. 655 ЦК України), тобто за вказаним договором покупець має обов»язок розпорядитися певною грошовою сумою для оплати товару.

Відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, врегульовані положеннями ст. 65 СК України, ч.2 ст. 369 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 65 СК України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя.

Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і ( або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

Таким чином, посилання у договорі купівлі-продажу квартири на згоду ОСОБА_3, як чоловіка покупця ОСОБА_2, на купівлю нею квартири, у даному випадку свідчила про його згоду на розпорядження покупцем саме спільними коштами у сумі 356 000 грн., що є еквівалентом 44500 доларам США, для придбання квартири, враховуючи, що у разі здійснення дружиною розпорядження своїм майном згода чоловіка не вимагається.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з ним, нею проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Будь-які докази на підтвердження наявності передбачених законом підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя при визначенні ідеальних часток кожного з них у спірній квартирі без її реального поділу, так і докази порушення прав неповнолітньої дочки сторін щодо користування належною її батькам квартирою у разі визначення розміру ідеальних часток у цій квартирі кожного з батьків, по справі не надавались, тому наведені в апеляційній скарзі доводи з цих питань є безпідставними.

Інші доводи, що наведені у скарзі, не є суттєвими і правильність судових висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: