АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про стягнення компенсації послуг адвоката за надання правової допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2016 клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі - задоволено. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про стягнення компенсації послуг адвоката за надання правової допомоги - закрито.

Не погоджуючи з вказаним судовим рішенням, представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, з підстав порушення судом норм процесуального права. Позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки закриваючи провадження у справі, суд помилково вважав, що існує судове рішення ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих підстав, так як не взяв до уваги, що подача нового позову зумовлена новими підставами, предметом та обґрунтуванням, договори, квитанції, додаткові угоди, акти приймання-передачі робіт не були предметом розгляду у справі № 752/1416/15-ц., у вказаній справі розглядалося відшкодування витрат адвоката за іншими підставами та договорами, актами, квитанціями, строками та сумами.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому керуючись ст. ч. 2 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за доцільне розглянути справу за їх відсутності.

Справа 752/11510/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/14443/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 293 ч. 1 п. 14 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з положень п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2016, з мотивувальної частини якого вбачається, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат в розмірі 20000 грн., понесених на правову допомогу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2016 задоволено позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені та моральної шкоди, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 41773 грн. 15 коп., моральну шкоду у сумі 2550 грн., пеню 4571 грн. 51 коп., інфляційні втрати у сумі 4579 грн. 86 коп., 3% річних у сумі 453 грн. 93 коп., а всього 53 928 грн. 15 коп., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат в розмірі 20000 грн., понесених на правову допомогу.

В липні 2016 представник позивача - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 кошти на оплачену юридичну допомогу згідно договору-доручення про надання правової допомоги від 03.11.2014 в розмірі 8840, 00 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 кошти на оплачену юридичну допомогу згідно договору-доручення про надання правової допомоги від 03.11.2015 в розмірі 10400, 00 грн.

В ході розгляду вищевказаної справи, представник ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» заявила клопотання про закриття провадження у справі, з підстав передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладанням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 7 9 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За змістом ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою і правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз'яснено пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК ( 1618-15 ) за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про стягнення компенсації послуг адвоката за надання правової допомоги, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів, а саме з копії рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2016 вбачається відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат в розмірі 20000 грн., понесених на правову допомогу. Тобто вказані вимоги вже були вирішенні рішенням суду, та в їх задоволенні було відмовлено. Разом з цим, законом не передбачено вирішення питання про судові витрати іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Доводи апеляційної скарги про наявність інших підстав відхиляються колегією суддів, як безпідставні, оскільки в обох справах правовідносини між сторонами виникли з умов одного договору від 03.11.2014 та щодо участі представника в одній і тій же справі ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені та моральної шкоди. А наявність нових доказів не надає права на повторне звернення з тими самими вимогами.

Таким чином, ухвала суду є законною та обґрунтованою, відповідає вимогам процесуального права, внаслідок чого підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: