Справа № 286/132/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Олех Ю. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до відповідачів 1.ОСОБА_2, 2.ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього: на користь відповідача 1 на підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23.01.2002 року у справі № 2-1661/02р. на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/6 частини заробітку на тверду грошову суму 150 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття,та на користь відповідача 2 на підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 09.12.2013 року у справі № 286/7874/13-ц на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі з 150 грн. до 100 грн. щомісячно до досягнення дитиною 23 років за умови продовження нею навчання, мотивуючи тим, що його стан здоров'я погіршився - він є інвалідом ІІІ групи, матеріальне становище суттєво змінилось - він не працює і має дохід у вигляді пенсії по інвалідності в сумі 949 грн. щомісячно, допомагає непрацездатним хворим батькам - пенсіонерам та сплачує вартість комунальних послуг, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі і не може сплачувати аліменти відповідачам на утримання дітей у раніше визначених розмірах.

Відповідач 1 подала заперечення проти позову, в якому просила у задоволенні вимог позивача до неї відмовити за безпідставністю, мотивуючи зокрема тим, що розмір аліментів, який підлягає стягнення з позивача на користь відповідача 1 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлений рішеннями Овруцького районного суду Житомирської області від 23.01.2002 року та від 14.04.2006 року в остаточному розмірі - 1/6 частина заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відповідно розмір аліментів встановлений у частках від заробітку згідно з ст.192 СК України може зменшуватись також в частках, але у всякому разі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не з переходом на тверду грошову суму; позивач має стабільний дохід у вигляді пенсії, а тому ст.184 СК України не підлягає застосуванню; доказів того, що батьки позивача потребують сторонньої допомоги і догляду він суду не надав, як і доказів того, що він для них купував ліки; позивач ніколи не бажав платити аліменти, його позбавлено батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4; матеріальне становище позивача не змінилось; позивачу встановлена інвалідність ІІІ групи тимчасово, а не пожиттєво, йому протипоказана важка праця, але не праця взагалі, тобто він може працювати, але не бажає цього, не хоче виконувати свого батьківського обов'язку по утриманню дитини.

Відповідач 2 подала заяву-заперечення, в якій із позовом до неї про зменшення розміру аліментів не погодилась, просила у його задоволенні відмовити.

Позивач в судовому засіданні 01.03.2016 року позов підтримав, заявив про намір подати клопотання про розгляд справи у його відсутність. Ухвалою суду від 01.03.2015 року розгляд справи відкладався на 29.03.2016 року у зв'язку із неявкою відповідачів в судове засідання, за клопотанням відповідача 1.

В судове засідання 29.03.2016 року сторони не з'явились, хоча були належно повідомлені про розгляд справи.

Позивач через канцелярію суду подав: 01.03.2016 року заяву про розгляд справи за його відсутності за станом здоров'я по інвалідності, в якій зазначив, що довіряє суду провести судове засідання у його відсутність; 02.03.2016 року заяву, в якій просив задоволити його клопотання про повну відмову від сплати аліментів на відповідачів у зв'язку з тяжким матеріальним становищем та хворобою по інвалідності; 02.03.2016 року заяву про приєднання до матеріалів справи копії корінця ордеру на житлове приміщення № 21, виданого ОСОБА_1. 21.04.1997 року, яка задоволена судом; 03.03.2016 року заяву, у якій повідомив, що його дочка ОСОБА_5 проживає вже два роки цивільним шлюбом в м.Житомир, де і навчається; 10.03.2016 року заяву, у якій повідомив, що відповідач 1 разом із своїм братом мають спільний бізнес, магазин «Золотий ключик», де відповідач 1 у вихідні дні працює та має чималий прибуток.

Відтак, з огляду на норми ст.ст.158, 169 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 23.01.2002 року у справі № 2-1661/02р., яке набрало законної сили 25.02.2002 року, вирішено стягувати з ОСОБА_1, 1970 року народження, уроженця с.Раківщина Овруцького району Житомирської області, непрацюючого, на користь ОСОБА_2, на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи з 20.11.2001 року і до повноліття дитини, що стверджується копією цього рішення.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22.07.2002 року у справі № 2-1673/2, яке набрало законної сили 22.08.2002 року, зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5 з 1/4 до 1/6 частини його заробітку; відмовлено ОСОБА_1 в зменшенні розміру аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 з 1/6 до 1/12 частини його заробітку за безпідставністю, що стверджується копією цього рішення.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14.04.2006 року у справі № 2-901/06, яке набрало законної сили 01.05.2006 року, змінено мінімальний розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, починаючи з 15.10.2005 року і до досягнення дитиною повноліття, що стверджується копією цього рішення.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22.11.2011 року у справі № 2-945/11, яке набрало законної сили 09.08.2011 року, ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією цього рішення.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 09.12.2013 року у справі № 286/7874/13-ц, яке набрало законної сили 28.12.2013 року, вирішено стягувати із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, і.н.НОМЕР_1, працюючого дорожнім робітником у ДП «Житомирський облавтодор» філії «Овруцька ДЕД», на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки с.Сташки Овруцького району Житомирської області, і.н.НОМЕР_2, на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти у розмірі 150 грн. щомісячно, починаючи з 15.11.2013 року і до досягнення ОСОБА_5 23 років, за умови продовження навчання, що стверджується копією цього рішення.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У Постанові Верховного суду України по справі №6-143цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Погіршення здоров'я та матеріального становища батька можуть бути підставами для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З наведених підстав позивач просить зменшити розмір стягуваних з нього за двома судовими рішеннями від 23.01.2002 року у справі № 2-1661/02 та від 09.12.2013 року у справі № 286/7874/213-ц аліментів, зокрема відповідно на користь відповідача 1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з 1/6 частини заробітку на тверду грошову суму 150 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та на користь відповідача 2 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі з 150 грн. до 100 грн. щомісячно до досягнення дитиною 23 років за умови продовження нею навчання.

Згідно з ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ст.ст.58, 59, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач працював у філії «Овруцького ДЕД» ДП «Житомироблавтодор» до жовтня 2015 року (розрахункові листи з місця праці з січня по жовтень 2015 року) та на даний час не працює, перебуває на обліку в УПФ в Овруцькому районі Житомирської області і отримує пенсію по інвалідності в сумі 949 грн. щомісячно, що стверджується довідкою № 23236/04 від 22.12.2015 року. Тобто дохід позивача не є мінливим, а є регулярним. Відтак, підстав для зміни визначеного судовим рішенням розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з частки від заробітку (доходу) позивача на тверду грошову суму - немає.

Стосовно вимог позивача загалом зменшити визначені судовими рішеннями розміри аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 220255 від 17.11.2015 року, він є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.12.2016 року, йому протипоказана важка фізична праця, робота на висоті, біля рухливих механізмів. Тобто позивач є працездатним за певних умов. Однак доказів про неможливість додаткового працевлаштування ним не надано.

Покликання позивача в обгрунтування обставини скрутного матеріального становища на те, що він допомагає непрацездатним хворим батькам - пенсіонерам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і сплачує вартість комунальних послуг, не може бути підставою зменшення розміру аліментів. Доказів того, що батьки позивача потребують додаткового утримання та сторонньої допомоги і таке утримання і допомогу зобов'язаний здійснювати і здійснює саме позивач, останнім суду не надано. Більше того, подані позивачем довідки УПФ в Овруцькому районі Житомирської області від 24.12.2015 року № 2334/04, № 2335/04 про розмір отримуваних ОСОБА_6. та ОСОБА_7. пенсій за віком в щомісячних сумах відповідно 1295,60 грн. та 1660,88 грн. підтверджують обставину того, що вказані особи спроможні самі себе утримувати. Згідно з довідкою КП «Комунальник» № 107 від 15.01.2016 року щомісячна вартість квартплати та комунальних послуг за місцем проживання позивача складає 165,69 грн. Згідно з наявними у матеріалах справи квитанціями на сплату послуг з електропостачання та газопостачання, позивач користується субсидіями. Факти виникнення заборгованості платника аліментів по сплаті спожитих ним комунальних послуг не підтверджують зміну його матеріального становища.

Виходячи із наведеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для зменшення розмірів аліментів.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн.

Тому керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 196, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Овруцький районний суд Житомирської області в Апеляційний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. І. Вачко