У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В., Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про зобов'язання вчинити певні дії, повернення суми вкладу та відсотків за договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 4 червня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») у регіональному відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», яке знаходиться в м. Сімферополі, було відкрито рахунок за договором депозитного вкладу «Стандарт» № НОМЕР_1, відповідно до якого позивач передала ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 25 000 євро для розміщення на депозитному рахунку строком на дванадцять місяців - до 4 червня 2014 року із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 8 % річних.

Посилаючись на те, що по закінченню строку дії договору банк не повернув їй суму вкладу та нараховані відсотки, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу у розмірі 25 000 євро та нараховані відсотки у розмірі 593,61 євро.

Збільшивши позовні вимоги ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу у розмірі 25 000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 474 500 грн та нараховані відсотки у розмірі 1 462,45 євро, що в гривневому еквіваленті становить 27 757 грн 30 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі про задоволення позову ОСОБА_4, стягнуто на її користь з ПАТ КБ «Приватбанк» суму вкладу у розмірі 25 000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 474 500 грн та нараховані відсотки у розмірі 1 462,45 євро, що в гривневому еквіваленті становить 27 757 грн 30 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в

ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до Законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 щодо стягнення з відповідача на її користь суми неповернутого вкладу та нарахованих за ним відсотків, оскільки належними і допустимими доказами у справі підтверджено внесення позивачем на депозитний рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів. Невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» як стороною договору своїх зобов'язань щодо своєчасного та належного повернення банківського вкладу, є порушенням умов цього договору.

Крім того, договір банківського вкладу укладався між ОСОБА_4 та юридичною особою ПАТ КБ «Приватбанк», місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ, а тому доводи останнього щодо неможливості повернення цих коштів, є необґрунтованими.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд виконав вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 21 жовтня 2015 року, які в силу ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язковими при новому розгляді справи.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов
А.О. Леванчук І.К. Парінова

Колегія суддів: