Справа № 303/882/16-ц
№ 2/303/710/16
Рядок стат. звіту № 38
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2016 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Гутій О.В., при секретарі Фозекош І.І., з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в Мукачівський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_4 сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку в розмірі 0,2311 га, що розташовані за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с.Кузьмино, 4 в порядку спадкування після смерті батьків.

Позовні вимоги мотивує тим, що 18 лютого 2002 року помер її батько, ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 108046 від 21 лютого 2002 року. 14 грудня 2014 року померла мати, ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 181877 від 15 грудня 2014 року, а також довідкою про смерть, виданою ОСОБА_4 сільською радою від 15.12.2014 року за № 04-13/218. Факт родинних відносин між батьком та матірю підтверджується свідоцтвом про одруження АГ № 506898. Довідкою ОСОБА_4 сільської ради від 24.10.2014 року за №855 підтверджується, що за померлим батьком рахувалась та зареєстрована земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2311 га за адресою с. Кузьмино, 4 та зазначено, що батько користувався цією землею з 1955 року. Крім того, ОСОБА_4 сільська рада на підставі своїх документів по господарському обліку довідкою від 15.09.2014 року за № 797 підтвердила, що померлий батько, ОСОБА_5, був забудовником та головою дворогосподарства за адресою с. Кузьмино, 4 і що будинок побудовано в 1955 році. Після смерті батька мати позивача в 2004 році згідно рішення ОСОБА_4 сільської ради №89 від 25.11.2004 року являється власником домоволодіння в селі Кузьмино, 4, однак нею так і не було до кінця оформлене та отримане свідоцтво на право власності на вказане майно. Батьки позивача з моменту отримання вказаної земельної ділянки та будівництва дому до самої своєї смерті проживали та були зареєстровані в будинку села Кузьмино, 4, Мукачівського району, що підтверджується довідками ОСОБА_4 сільської ради від 21.08.2015 року за номерами 347 та 348. Сестра, ОСОБА_7, відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача, що підтверджується нотаріально завіреною заявою, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрована в реєстрі за № 3015 від 25.12.2014 року. Таким чином, позивач вступила у фактичне володіння та управління будинком, користуюсь ним та присадибною земельною ділянкою, проте не може отримати в нотаріальні конторі свідоцтво про успадкування будинку, так як ні мати, ні батько при житті не отримали свідоцтво про право власності на будинок. За час свого подружнього життя померлі батьки не встигли здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену вище земельну ділянку та виготовити на власне імя державний акт на право власності на цю земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_9 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні не не заперечив щодо задоволення позову.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У силу ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження V-УР № 0361943 від 29.03.1963 року (а.с.9).

ОСОБА_5 помер 18 лютого 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 108046 від 21 лютого 2002 року (а.с. 6).

ОСОБА_6 померла 14 грудня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 181877 від 15 грудня 2014 року та довідкою про смерть, виданою ОСОБА_4 сільською радою від 15.12.2014 року за № 04-13/218 (а.с. 7,8).

Як вбачається з довідки №797 від 15.09.2014 року, виданої ОСОБА_4 сільською радою в тому, що забудовником будинку та головою дворогосподарства за адресою с. Кузьмино №4 був ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 18.02.2002 року згідно погосподарського обліку 2001-2005 рр., будинок побудований 1955 року (а.с.13).

Згідно довідки №348 від 21.08.2015 року, виданої ОСОБА_4 сільською радою в тому, що померлий громадянин ОСОБА_5, який помер 18 лютого 2002 року, на день смерті дійсно був зареєстрований та проживав в будинку села Кузьмино, 4, Мукачівського району, разом з ним була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_6, яка померла 14.12.2014 року (а.с.14).

Згідно довідки №347 від 21.08.2015 року, виданої ОСОБА_4 сільською радою в тому, що ОСОБА_6, яка померла 14 грудня 2014 року, на день смерті дійсно була зареєстрована та проживала в будинку с. Кузьмино 4, Мукачівського району - одна (а.с.14).

Згідно рішення ОСОБА_4 сільської ради №89 від 25.11.2004 року вирішено оформити право власності на домоволодіння в селі Кузьмино будинок №4, особовий рахунок №568 за ОСОБА_6 повністю (а.с. 15). Проте, свідоцтво про право власності на вказане домоволодіння видано небуло, право власності на нього не зареєстроване.

23 січня 2015 року, тобто у передбачений законом шестимісячний строк, позивачем як спадкоємцем за законом першої черги була подана заява до Мукачівської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_6 (а.с.29).

Інший спадкоємець за законом першої черги сестра позивача, ОСОБА_7 у встановлений законом строк відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 (а.с.27).

Постановою державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 11.09.2015 року ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: с.Кузьмино, вулиця Без назви, №4 Мукачівського району, який належав батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки нею не подано документів, що посвідчують право власності останніх на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.98).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті ст. 1218 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ч. 5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинний на час завершення його будівництва, відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18 грудня 2013 року у справі №6-137цс13, предметом якої був спір про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування.

На час побудови вищевказаного житлового будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

За Указом від 26 серпня 1948 року та постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадян права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Оскільки, позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак, свідоцтво про право на спадщину отримати не може, так як нею не предявлено документів, які встановлюють факт приналежності майна спадкодавцям, про що свідчить постанова державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.09.2015 року, а також те, що інший спадкоємець відмовився від прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Кузьмино, 4 підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в розмірі 0,2311 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с.Кузьмино, 4 в порядку спадкування після смерті батьків, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_4 сільською радою від 24.10.2014 року №855, за ОСОБА_5 рахувалась та зареєстрована земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2311 га за адресою с. Кузьмино, 4. Земельною ділянкою користувався з 1955 року (а.с.12).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходит право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інших розмір не визначений заповітом.

Крім того, у ч. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що вищевказана земельна ділянка надавалася у власність в установленому законом порядку спадкодавцям за їх життя, то така не може переходити у власність до спадкоємця.

За таких обставин, підстави для задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,2311 га за адресою с.Кузьмино, 4 в порядку спадкування відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 215-218 ЦПК України, ст.ст.16, 1216, 1225, 1258, 1261, 1269, 1296 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Кузьмино, 4 в порядку спадкування після смерті батьків ОСОБА_5, який помер 18 січня 2002 року та ОСОБА_6, яка померла 14 грудня 2014 року.

В решті позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через цей суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуюча О.В. Гутій