АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

24 березня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Качана В.Я.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року,

встановила:

21.05.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 100 000 доларів США та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в квітні 2014 р. ОСОБА_2 звернулась до нього з проханням позичити грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, які були їй необхідні для завершення ремонту та оздоблення належного їй будинку, розташованого в м. Боярка, виплату поточних та прострочених платежів тощо, та які планувала повернути за рахунок отримання завдатку від потенційного покупця цього будинку.

10 квітня 2014 року він надав відповідачу вказану грошову суму, про отримання яких відповідач склала та підписала розписку, та зобов'язалась повернути вказані кошти до 01 травня 2014 року, проте свого зобов'язання не виконала.

Неповернення грошових коштів у визначений в договорі строк спричиняють йому душевні страждання через неможливість витрачати кошти на власні потреби та потреби його родини, а також вимагають від нього додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики в розмірі 100 000 доларів США, що станом на 21.05.2014 р. згідно офіційного курсу НБУ становить 1 171 614 грн. 70 коп. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про скасування заочного рішення відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишено без розгляду у зв'язку з тим, що 05.10.2014 р. ОСОБА_2 померла, апеляційну скаргу від її імені було подано особою, яка не мала відповідних повноважень.

В апеляційній скарзі правонаступник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід ІІ групи, жодних грошових коштів у позику не отримувала. 10.04.2014 р. мало місце примусове написання розписки, з дуже великим тиском на жінку похилого віку, у якої є син ОСОБА_3, який має грошові зобов'язання перед позивачем. Оскільки події 10.04.2014 р. носили характер вимагання грошей, ОСОБА_2 12.04.2014 р. звернулась з заявою про злочин до Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві, яка була внесена до ЄРДР 13.04.2014 р.

Крім цього, суд не переконався в належному повідомленні відповідача про час та дату судового засідання 18.08.2014 р. При цьому представник відповідач надіслав до суду телеграму від 18.08.2014 р. про неможливість явки у зв'язку з зайнятістю в іншому суді.

В судове засідання після оголошення по справі перерви з метою витребування оригіналу розписки представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

За відсутності доказів поважності причин неявки представника ОСОБА_4 в судове засідання, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу в її відсутність.

Представник позивача ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання за договором позики по поверненню боргу, а тому відповідно до положень ст. 525, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України з останньої на користь позивача підлягають стягненню сума основного боргу згідно офіційного курсу НБУ станом на час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки останній відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10.04.2014 р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній було передано грошові кошти у сумі 100 000 доларів США та які вона зобов'язалася повернути до 01.05.2014 року (а.с. 5).

На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем надано розписку, власноруч складену відповідачем, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір позики було укладено під тиском та носив безгрошовий характер, є необґрунтованими та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

Посилання в апеляційній скарзі на похилий вік ОСОБА_2, наявність у неї інвалідності, а також факт звернення останньої 12.04.2014 р. до Оболонського РУГУ МВС України в м. Києва з приводу вчинення 10.04.2014 р. по відношенню до неї невідомою особою самоправних дій не можуть слугувати достатніми доказами на підтвердження вказаної обставини.

Матеріали справи також не містять доказів визнання вказаного договору позики недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22 -ц/796/3318/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції:Кирилюк Г.М.