Справа № 363/3116/15-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/4794/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 6 12.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Журби С.О., Суханової Є.М.,

секретар: Бобко О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2016 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарства» до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Альфа» про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У липні 2015 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся в суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що під час вивчення законності відведення у власність громадян земельних ділянок на території Вишгородського району Київської області було встановлено, що розпорядженнями Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 916, №917, № 918, №919, №920, №921, №922, №936 від 10 грудня 2007 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарство» та віднесення її до категорії земель житлової та громадської забудови в с. Лебедівка Вишгородського району Київської області» припинено право постійного користування лісовими ділянками ДП «Вищедубичанське лісове господарство» загальною площею 8,8286 га та окремими пунктами розпорядження зазначено конкретних громадян, яким у подальшому мають бути передані земельні ділянки загальною площею 8,8244 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач зазначав, що на підставі вказаного рішення Лебедівської сільської ради Вишгородського району, громадяни ОСОБА_4, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32 , ОСОБА_19, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_33, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_40, ОСОБА_17, ОСОБА_41, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, отримали державні акти на право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі договорів купівлі-продажу від 06.06.11 земельні ділянки загальною площею 3,1934 га перебувають у власності ОСОБА_2, яка в свою чергу передала вказані земельні ділянки під заставу ПАТ «УКРСОЦБАНК» на підставі договору іпотеки як гарантію виконання кредитних зобовязань ТОВ «Агро-Альфа».

Також, ОСОБА_42 та ОСОБА_34 на підставі договорів купівлі-продажу від 12.05.10 відчужили, належні їм на праві власності земельні ділянки (кадастрові номери: :32:035:0021 та :32:035:0022) на користь ОСОБА_3, яка в свою чергу передала вказані земельні ділянки під заставу ПАТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору іпотеки, як гарантію виконання власних кредитних зобовязань.

Опрацюванням законності вилучення та зміни цільового призначення земель лісового фонду Вишгородською районною державною адміністрацією встановлено, що сама процедура вилучення та відведення спірних земельних ділянок у власність громадянам суперечить вимогам чинного законодавства та здійснена райдержадміністрацією поза межами її компетенції.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов.

В апеляційній скарзі Перший заступник прокурора Київської області зазначає, що суд першої інстанції неповно зясував всі обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Також вказує на те, що суд першої інстанції невірно застосував строки позовної давності при розгляді позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що розпорядженнями Вишгородської районної державної адміністрації від 10.12.2007 року за № 916, №917, № 918, №919, №920, №921, №922, №936 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарство» та віднесення її до категорії земель житлової та громадської забудови в с. Лебедівка Вишгородського району Київської області» припинено право постійного користування лісовими ділянками ДП «Вищедубичанське лісове господарство» загальною площею 8,8286 га та окремими пунктами розпорядження зазначено конкретних громадян, яким у подальшому мають бути передані земельні ділянки.

Рішеннями Лебедівської сільської ради Вишгородського району від 20.12.2007 року під одним номером (№ 166-11-б/н ) передано у власність громадянам земельні ділянки загальною площею 8,8244 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 23-38).

На підставі зазначеного рішення Лебедівської сільської ради Вишгородського району, громадяни ОСОБА_4 , ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32 , ОСОБА_19, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_33, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_40, ОСОБА_17, ОСОБА_41, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, отримали державні акти на право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 42-104).

ОСОБА_42 та ОСОБА_34 на підставі договорів купівлі-продажу від 12.05.10 відчужили, належні їм на праві власності земельні ділянки (кадастрові номери: :32:035:0021 та :32:035:0022) на користь ОСОБА_3, яка в свою чергу передала вказані земельні ділянки під заставу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на підставі договору іпотеки, як гарантію виконання власних кредитних зобовязань.

Відповідно до ст.79 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент прийняття оспорюваних розпоряджень визначено, що земельна ділянка-це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування , з визначенням щодо неї правами.

Таким чином, обєктом цивільних права є саме земельна ділянка з визначеними межами та унікальним кадастровим номером .

Оспорювані рішення Вишгородською районною державною адміністрацією хоча і приймались в один день, і загальний розмір вилученої земельної ділянки становить 8,8244 га, але державні акти на право власності на землю було отримано різними особами і були розмірами 0,2450 га 02471 га.

Відповідно до ст.149 ч.5 ЗК України, (в редакції яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, яеі перебувають у постійному користуванні. в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб, та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною девятою цієї статті.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст.31 Лісового кодексу України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі, передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського та обласного значення та припинення права користування ними.

Згідно вимог ст.12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад належить до повноважень сільських, селищних, міських рад та здійснюється до вимог цього Кодексу.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відносить питання регулювання земельних відносин.

Законом України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи №2,4,7,11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не можу бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (Правова позиція Верховного ОСОБА_31 України у справі № 6-178цс15 від 01 липня 2015 року).

Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що письмові докази, які були надані в судовому засіданні, ніким не оспорювались. Прокуратурою з 2006 по 2015 роки, регулярно проводились перевірки дотримання головою Київської ОДА, головами районних державних адміністрацій Київської області, та органами місцевого самоврядування земельних питань, вилучення земельних ділянок лісового господарства, та зміна цільового призначення земельних ділянок.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції визнав їх належними, допустимими, достовірними, при цьому прийшовши до правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущений встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді С.О. Журба

ОСОБА_43