Справа № 2/243/4638/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Останькович О.А.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві власності, а саме договору купівлі-продажу від 30.04.2014 року, належить домоволодіння АДРЕСА_1 З 24.07.2015 року в зазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач, з яким вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах. Відповідач в вказаному будинку не проживає без поважних причин з 14 листопада 2015 року по теперішній час. У зв'язку з чим, позивач просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Зоринськ Перевальського району Луганської області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та за надання правової допомоги в сумі 500 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердила заявлені вимоги, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не був присутній, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

Дослідивши подані позивачем документи, вислухавши сторін, свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарчими та побутовими будовами та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 30.04.2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Бігун В.В. (а.с.6,7).

Відповідно до картки реєстрації особи (а.с.12), ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання стосовно визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням суд виходить з наступного.

"Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).

Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 додала акт, наданий їй керівником мікрорайону "ЖД №2" м. Слов'янська від 18.11.2016 року (а.с.10), з якої вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 фактично не мешкає з 14 листопада 2015 року.

Свідок ОСОБА_5, допитана в судовому засіданні, зазначила, що є сусідкою позивача та підтвердила, що за місцем проживання останньої, за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 бачила приблизно рік тому та ніколи не помічала того, щоб ОСОБА_1, перешкоджала відповідачу проживати в зазначеному житловому будинку.

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сім'ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням.

Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму судових витрат, а саме судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с.1) та витрати на правову допомогу у сумі 500 грн., що підтверджуються квитанцією від 21.11.2016 рок (а.с.2).

Керуючись ст.ст. 319, 386, 391,396, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, ч. 1 ст. 88, п. 2 ч. 3 ст. 79 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Зоринськ Перевальського району Луганської області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, судовий збір у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 500 (п'ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко