Ухвала

іменем україни

2 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Черкаської міської ради, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Черкаської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_7, та ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_8, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 вони та ОСОБА_6 є спадкоємцями і кожен з них отримав свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/3 частині жилого будинку № 32 з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований за адресою по АДРЕСА_1.

Зазначали, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 під літ. «Ж-І», а також надвірні споруди, позначені під літ. В, в, Д, Е, огорожа № 1-3, свердловина № 4, не ввійшли до складу спадкового майна на яке було видано нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на ім'я всіх спадкоємців у зв'язку з тим, що вони були побудовані спадкодавцем після набуття ним права власності на спірне будинковолодіння.

З урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд: визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину спадкового майна: домоволодіння літ. Ж-І, загальною площею 74,5 кв. м., надвірні споруди літ. В, в, Д, Е, огорожа № 1-3, свердловина № 4, розташованих на земельній ділянці 2 307 кв. м. по АДРЕСА_1; визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_4 на 1/3 частину спадкового майна: домоволодіння літ. Ж-І, загальною площею 74,5 кв. м., надвірні споруди літ. В, в, Д, Е, огорожа № 1-3, свердловина № 4, розташованих на земельній ділянці 2 307 кв. м. по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину спадкового майна: домоволодіння літ. Ж-І, загальною площею 74,5 кв. м., надвірні споруди літ. В, в, Д, Е, огорожа № 1-3, свердловина № 4, розташованих на земельній ділянці 2 307 кв. м. по АДРЕСА_1; поділити домоволодіння та існуючі надвірні споруди по АДРЕСА_1, що складається з житлових будинків літ. А-1 та літ. Ж-1, надвірних споруд літ. Б, б. В, в, Г, Д, Е, огорожі № 1-3, 4 в натурі у відповідності до ідеальних часток кожного із співвласників та виділити частки в натурі у власність ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 2 807 кв. м. у відповідності до часток у домоволодінні з урахуванням фактичного розподілу.

ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів м. Черкаси від 22 серпня 1990 року № 272 їй було дозволено будівництво спірного житлового будинку на існуючому фундаменті, враховуючи клопотання батька ОСОБА_9

Цей житловий будинок був введений в експлуатацію на її ім'я, про що свідчить акт приймання індивід уального домоволодіння, який був затверджений рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів м. Черкаси № 446 від 27 серпня 1997 року.

У серпні 1998 року вона отримала свідоцтво про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, однак рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21 серпня 2014 року вказане свідоцтво визнано недійсним з тих підстав що рішення виконкому на підставі якого видавалось свідоцтво про право власності, скасовано.

Посилаючись також на те, що будинок позначений в інвентаризаційних документах на будинковолодіння під літ. «Ж-І», вона будувала за свої власні кошти, маючи на це дозвіл виконавчого комітету Соснівської районної ради; будинок був введений в експлуатацію, тому на підставі ст. ст. 16, ст. 392 ЦК України просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «Ж-І» по АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2015 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину спадкового майна: надвірних споруд літ. В-сарай, літ. в-погріб, літ. Д-гараж, літ. Е-вбиральня, огорожа № 1-3, свердловина № 4, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину спадкового майна: надвірних споруд літ. В- сарай, літ. в - погріб, літ. Д - гараж, літ. Е- вбиральня, огорожа № 1-3, свердловина № 4, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок літ. «Ж- І» по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину спадкового майна: надвірних споруд літ. В-сарай, літ. в-погріб, літ. Д-гараж, літ. Е-вбиральня, огорожа № 1-3, свердловина № 4, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні первісних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_4 скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволені позову ОСОБА_5, ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_7, та ОСОБА_5, в особі представника ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується та в касаційному порядку не переглядається (ст. 335 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання за ними права власності у порядку спадкування на 1/3 частину житлового будинку за кожним, виходив із того, що вказаний житловий будинок був побудований та введений в експлуатацію ОСОБА_6, яка отримала на нього свідоцтво про право власності. Таким чином суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 своїми діями набула право власності на вищезазначений житловий будинок, а тому він не є спадковим майном.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання за ними права власності у порядку спадкування на 1/3 частину житлового будинку за кожним, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку, про те щопозивачами не доведено належним та допустимими доказами у справі те, що вони позбавлені можливості оформити право власності на вказане нерухоме майно у позасудовому порядку. Крім того, суду не надано правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, який є об'єктом самочинного будівництва, а тому на нього не може бути набуте право власності у порядку передбачено ст. ст. 331, 392 ЦК України.

Отже, рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання за ними права власності у порядку спадкування на 1/3 частину житлового будинку є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_7, та ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик