Справа № 489/2993/16-ц
Номер провадження 2/489/1849/16
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (далі-позивач або Банк) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем основного зобов'язання у розмірі 14124,42 грн. та судовий збір.

02.08.2016 до суду від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

30.01.2006 позивачем було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов'язувався повернути його та сплатити відсотки.

Позивач в позовній заяві зазначив, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду заява, яка засвідчила факт укладення даного договору. Згода відповідача підтверджується його підписом.

На основі укладеного між позивачем та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносин між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.01.2006 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, що підтверджує факт порушення ним умов кредитного договору та не виконання зобов'язань, що випливають з нього.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з розрахунку заборгованість станом на 29.02.2016 становить 14124,42 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 2692,02 грн., заборгованості за відсотками 10283,62 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 648,78 грн.

В своїй заяві відповідач просив суд застосувати строки позовної давності щодо заявлених вимог.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до викладеної Верховним Судом України правової позиції в постанові № 6-14цс від 19.03.2014, згідно правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж погашення заборгованості за кредитом було здійснено відповідачем 12.08.2013 в розмірі 0,72 грн.

В судовому засіданні відповідач вказав, що коштів в розмірі 0,72 грн. на рахунок Банку він не вносив. Вказав, що останній платіж по кредитному договору ним було здійснено 15.12.2011. Зазначив, що він і не міг би внести кошти , оскільки картку було заблоковано і абсолютно безглуздо приходити в банк, щоб сплатити 72 копійки при заборгованості у 2692 грн. тіла кредиту.

Суд критично ставиться до відображеного в розрахунку заборгованості факту сплати відповідачем суми погашення за наданим кредитом в розмірі 0,72 грн., оскільки позивачем не доведено, що саме відповідач сплатив ці кошти і правдивість такої обставини викликає обґрунтовані сумніви щодо можливості споживача взагалі здійснити погашення за кредитом в такій сумі.

Інших дій, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності відповідачем Банком не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що суб'єктивне право позивача, про захист якого він просить, є порушеним, проте Банк, звертаючись до суду з даним позовом, пропустив без поважних причин строк позовної давності тривалістю у три роки, встановлену ст. 257 ЦК України, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 549 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв