УХВАЛА

29 березня 2016 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2000,00 грн. та моральної шкоди в сумі 15000,00 грн., завданої внаслідок залиття у вересні 2009 року належної йому на праві приватної власності квартири під № 45, що розташована на першому поверсі будинку № 10 по вул. Велика Арнаутська в м. Одесі, з вини відповідача ОСОБА_3, який проживає у квартирі під № 43, що розташована на другому поверсі вказаного будинку.

Проте позивач не протязі тривалого часу не зявляється до суду та не цікавиться розглядом даної справи.

Так, направлені судом судові повістки про виклик позивача до суду на 21 жовтня 2015 року, 19 листопада 2015 року, 18 січня 2016 року та 29 лютого 2016 року були повернуті судові з помітками пошти про те, що позивач не зявляється на пошту для одержання судових повісток.

Крім того, з наданої на запит суду Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області інформації вбачається, що з 06.08.2015 року місце проживання позивача ОСОБА_2 в м. Одесі та Одеській області не зареєстроване.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заяви позивача про зміну свого місця проживання до суду не надходило.

Наведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що позивач зловживає своїми процесуальними правами та обовязками й створює штучну тяганину у справі.

Відповідно ч. 3 ст. 169 та п . 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Заяви позивача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Водночас суд бере до уваги, що під час судового розгляду даної справи відповідач ОСОБА_3 надав адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_2, згідно з якими просить стягнути з позивача на його користь понесені ним витрати у даній справі у розмірі 5250,00 грн., повязані зі сплатою ним правової допомоги (а.с.15-17).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У силу ч. 3 ст. 89 ЦПК України у випадках залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки МСЕК № 961469 позивачу ОСОБА_2 була встановлена друга група інвалідності з 28.11.2012 р. по 30.11.2014 р. (а.с.4).

Згідно розяснень, які містяться в пунктах 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 лютого 2015 року між відповідачем ОСОБА_3 та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір № 1 про надання юридичних послуг у даній справі (а.с.26-27).

Відповідно до п. 4.1. цього договору вартість послуг по даному договору становить 5250,00 грн.

Відповідно до п. 4.2. цього договору, оплата послуг виконавця здійснюється замовником наступним чином : 2500,00 грн. після підписання даного договору та передачі всіх необхідних документів для підготовки та подачі до суду заперечень проти позову ; 2750,00 грн. в триденний термін після винесення судом першої інстанції рішення по справі.

На підтвердження сплати за вказаним договором грошових коштів в сумі 2500,00 грн. ОСОБА_1 відповідачем надано суду ксерокопію письмової розписки від 02.02.2015 р. (а.с.28), але не надано оригіналу цієї розписки, тобто не надано належного документального підтвердження цих витрат.

Під час судового розгляду даної справи у справі брав у якості представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1, на підставі виданої йому відповідачем довіреності від 16.02.2015 р., посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.29).

Проте відповідачем та/або його представником ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження того, що останній є адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, а також не надано розрахунку витрат на правову допомогу.

Таким чином, вимога відповідача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5250,00 грн. з позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 208-210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири залишити без розгляду на підставі п . 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

В задоволенні вимоги відповідача ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5250 (пять тисяч двісті пятдесят) грн. 00 коп. з позивача ОСОБА_2 відмовти.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Н.А. Ільченко

29.03.2016