Провадження № 22-ц/773/1090/16 Категорія: 48 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк К.І.,

суддів - Русинчука М.М., Матвійчук Л.В.,

з участю секретаря: Лимар Р.С.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою відповідача - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_2 у приватну власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 564 грн. 95 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.09.2009 року по 20.10.2014 року. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження та рішенням суду про розірвання шлюбу.

За час спільного проживання відповідно до договору купівлі-продажу від 17.09.2009 року була придбана квартира за адресою: проспект Молоді, 11/68 у м. Луцьку Волинської області та зареєстрована на ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що квартира належить на праві спільної сумісної власності подружжю, а тому, позивач має право на виділення їй у власність 1/2 частини квартири.

Висновки суду відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам та вимогам закону, яким врегульовані ці правовідносини.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частини майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 70 СК України).

Як убачається з п. 1.6 договору купівлі-продажу від 17.09.2009 року, ОСОБА_3 засвідчив, що спірна квартира набувається у спільну сумісну власність подружжя.

Отже, вказаним договором підтверджено, що квартира АДРЕСА_2 набута подружжям у спільну сумісну власність під час перебування сторін у шлюбі, а тому рішення суду про виділення позивачу 1/2 частини квартири є законним та обґрунтованим.

Доводи відповідача про придбання квартири за його особисті кошти спростовані змістом вищевказаного договору, укладеного відповідно до вимог закону, нотаріально посвідченого, своїм підписом в якому відповідач ствердив, що квартира набувається у спільну сумісну власність подружжя.

Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді