Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/825/15 Головуючий у 1 інстанції: Нещеретна Л.М..
№ провадження 22-ц/778/3718/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„29 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною Публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод», третя особа: ОСОБА_3, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, компенсацію вимушеного прогулу та відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Запорізький кабельний завод», третя особа: ОСОБА_3, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, компенсацію вимушеного прогулу та відшкодування збитків.

У позові зазначала, що з 25.10.2000 року вона працювала у відповідача на посаді електромонтера станційного обладнання телефонного зв»язку.

20.08.2012 року її було звільнено з підприємства за скороченням штату.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2013 року зазначене звільнення визнано незаконним, її було поновлено на роботі, про що видавався наказ, але фактично вона не працювала, оскільки був встановлений простій.

При цьому на підприємстві було вирішено змінити умови її праці, а саме, запропоновані часи роботи з 09-30 до 19-00 годин з перервою на обід тривалістю 1 година 30 хвилин, хоча згідно п.3.3 «Правил внутрішнього трудового розпорядку» встановлювався робочий час з 07-30 до 16-00 годин, з обідньою перервою з 11-30 до 12-00 годин.

Оскільки вона виховує трьох дітей, згоду на таку зміну умов праці вона не надала.

Наказом від 14.01.2015 року № 05 її було звільнено з ПАТ «Запорізький кабельний завод» через відмову від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Посилаючись на незаконність звільнення, зокрема, на порушення відповідачем вимог ст.ст. 32, 184, 247, ч.2, 3 ст. 252 КЗпП України, враховуючи, що вона є заступником голови Незалежної первинної профорганізації відкритого акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод» та членом Конфедерації вільних профспілок Запорізької області, на завдання їй моральної шкоди, просила суд визнати її звільнення незаконним, поновити на роботі на посаді електромонтера станційного обладнання телефонного звязку 4 розряду ПАТ «Запорізький кабельний завод», зобовязати відповідача оплатити вимушений прогул за період з дня звільнення по день ухвалення рішення по справі, відшкодувати моральні збитки у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення з роботи ОСОБА_2 на підставі наказу (розпорядження) публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод» від 14 січня 2015 року № 5 про припинення трудового договору відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України та поновлено ОСОБА_2 на роботі в публічному акціонерному товаристві «Запорізький кабельний завод» на посаді електромонтера станційного обладнання телефонного звязку 4 розряду.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 січня 2015 року по 06 липня 2015 року в розмірі 15 399,84 гривень, виходячи з середньомісячного заробітку 2636,00 гривень, які повинні бути виплачені з урахуванням прибуткового податку та інших обовязкових платежів, а також на відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року по даній справі, яким рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року скасовано , справу направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції..

В апеляційній скарзі ПАТ «Запорізький кабельний завод», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду при новому розгляді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що звільнення позивачки проведено з порушенням трудового законодавства, а тому вона підлягає поновленню на роботі та відповідно до ст. 235 КЗпП України їй має бути виплачена заробітна плата за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки звільнення позивачки відбулося з порушенням чинного законодавства, суд дійшов правильного висновку і щодо часткового відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв»язку зі зміною істотних умов праці.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 з 25 жовтня 2000 року працювала на посаді електромонтера станційного обладнання телефонного зв»язку 4 розряду публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод».

20.08.2012 року її було звільнено за скороченням штату, однак рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2013 року зазначене звільнення було визнано незаконним, ОСОБА_2 поновлено на роботі(а.с.82-85).

Згідно акту про простій № 1 від 29.07.2013 року відділу інформаційних технологій ПАТ «ЗКЗ» простій для електромонтера станційного обслуговування телефонного зв»язку 4 розряду ОСОБА_2 починався о 7 год 30 хв. 29.07.2013 року. На час простою запропоновано визначити робоче місце ОСОБА_2 у приміщенні холу УСК на 4 поверсі адміністративного корпусу ПАТ «ЗКЗ», зазначений акт був затверджений наказом № 323 від 29.07.2013 року(а.с.32-33).

Наказом № 469 від 14.12.2013 року було затверджено режим роботи підрозділів ПАТ «ЗКЗ» у 2014 році відповідно додаткам №№ 1-4, згідно додатку № 1 з 01.01.2014 року графік роботи відділу інформаційних технологій встановлювався з 07 год 30 хв. до 16 год 00 хв.

Наказом відповідача від 2 червня 2014 року № 217 «Про внесення змін в організаційну структуру та оптимізацію роботи відділу інформаційних технологій» скорочено штатні одиниці інженера-електроніка і адміністратора системи, внесено зміни в наказ «Про режим роботи підрозділу публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод» від 14 грудня 2013 року № 469, у зв»язку з необхідністю реалізації інвестиційного проекту по введенню на підприємстві програмного забезпечення « 1С6Підприємство 8 Зарплата на управління персоналом»(а.с.114), встановлено для відділу інформаційних технологій такий графік роботи: початок роботи 9 год. 30 хв., обідня перерва з 12 години 00 хв. до 13 год. 30 хв., закінчення роботи 19 год. 00 хв., тривалість роботи 8 годин.

Наказом відповідача від 13 серпня 2014 року № 184-л у зв»язку з виробничою необхідністю, обумовленою тим, що в штаті відділу інформаційних технологій залишилося лише 2 працівника- начальник відділу, який став виконувати функції системного адміністратора і інженера-електронника і при цьому мав забезпечувати контроль за дотриманням трудової дисципліни та вимог охорони праці електромонтером станційного обладнання телефонного зв»язкуОСОБА_2, яка хоча перебувала у простої, однак залишалася єдиним працівником відділу, з 3 листопада 2014 року ОСОБА_2 змінено умови праці відповідно до графіку роботи відділу та встановлено з 3 листопада 2014 року режим роботи з 09 год. 30 хв. до 19 год.00 хв. з обідньою перервою з 12 год.00 хв. до 13 год. 30 хв(а.с.42). З вказаним наказом ОСОБА_2 не погодилась.

14 січня 2014 року ОСОБА_2 було вручено лист від 31 січня 2014 року № 3/01-345, в якому вказано, що наказом від 13 серпня 2014 року № 184-л у зв»язку з виробничою необхідністю, викликаною змінами в організації виробництва та праці, починаючи з 3 листопада 2014 року їй змінено режим праці з пропозицією повідомити, чи не змінилося її рішення щодо можливості продовжувати роботу на підприємстві в умовах зміненого режиму роботи. На зазначеному листі ОСОБА_2 письмово висловила свою незгоду(а.с.43).

Наказом відповідача від 14 січня 2015 року № 05 ОСОБА_2 звільнено з роботи через відмову від продовження роботи у зв»язку із зміною істотних умов праці(а.с.44).

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 32 КЗпП України у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів та найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст. 36 КЗпП.

Отже за змістом названої норми зміна суттєвих умов праці може бути визнана законною тільки у тому випадку, якщо це буде доведено наявністю змін в організації виробництва та праці.

Відповідно до роз»ясень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною зміною в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів тощо.

Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Перевіривши обставини справи, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем необхідності зміни режиму роботи ОСОБА_2, як працівника відділу інформаційних технологій, який залишається у простої.

При цьому часткове задоволення позову суд правомірно мотивував, зокрема, доведеністю порушення відповідачем вимог трудового законодавства при припиненні з позивачкою трудового договору за п.6 ст. 36 КЗпП, оскільки зміна режиму роботи ОСОБА_2 не була погоджена ним з Конфедерацією вільних профспілок Запорізької області, в якій позивач на засіданні ради від 03.03.2010 року була обрана на посаду голови Жіночого комітету(а.с.190).

Зазначений висновок ґрунтується на вимогах норм матеріального права, враховуючи, що згідно із ч.2 ст. 252 КЗпП України, ч.2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Як вбачається з матеріалів справи, Конфедерація вільних профспілок Запорізької області є профспілковою організацією, створеною 23.01.2010 року, з вказаного часу ОСОБА_2 є членом названої організації та її виборного органу(а.с.165, 173, 192-204).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що наказ № 184-л від 13.08.2014 року та наказ про припинення трудового договору з ОСОБА_2 були видані з дотриманням вимог ст. 252 КЗпП України, оскільки на час їх видачі Незалежна первинна профспілкова організація ВАТ «Запорізький кабельний завод», членом якої являлась ОСОБА_2, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року була припинена, як юридична особа, не є переконливими, враховуючи, що зазначена первинна організація являлася лише одним із членів Конфедерації вільних профспілок Запорізької області, а остання, як профспілкова організація, свою діяльність не припиняла.

Не є переконливими і посилання в апеляційній скарзі про те, що ПАТ «Запорізький кабельний завод» не було відомо про діяльність ОСОБА_2, як члена виборного органу Конфедерації вільних профспілок Запорізької області, оскільки вони спростовуються встановленими рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Запорізький кабельний завод» про поновлення на роботі обставинами щодо причин погодження підприємством з КВПЗо питання звільнення ОСОБА_2 у серпні 2012 року(а.с.82-85).

Відповідно ж до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не є суттєвими і правильність судових висновків про наявність підстав для частково задоволення позову ОСОБА_2 не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький кабельний завод» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: