Справа № 159/4448/15-ц
Провадження № 2/159/198/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді - ВАСИЛЮКА О.С.,

за участю секретаря- БАКАЙ Л.О.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковель цивільну справу за позовом Колективного підприємства «Ковельбуд» до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Колективне підприємство «Ковельбуд» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач ОСОБА_3 працював в КП « Ковельбуд» з 17.01.1992 року по 05.06.1992 року. У 1992 році, відповідачу, ОСОБА_3, як працівнику КП « Ковельбуд» разом з дружиною ОСОБА_5 було надано житлову площу в кімнаті №2 гуртожитку по вул. Театральній, 6 в м. Ковелі. Проте вже 05.06.1992 року він був звільнений з КП «Ковельбуд» у звязку із набуттям законної сили вироку суду, яким його було визнано винним у вчиненні злочину та призначено покарання у виді позбавлення волі. Після того, він не проживав в гуртожитку протягом декількох років. Однак, адміністрація КП «Ковельбуд» пішла назустріч відповідачу ОСОБА_3 та після його виселення з займаного житлового приміщення в гуртожитку дала дозвіл на проживання його чотирьом неповнолітнім дітям та дружині в кімнаті №2 гуртожитку по вул. Театральна, 6 в м. Ковелі. А тому ОСОБА_3 22.10.2001 року знову прописався в гуртожитку. 11.09.2012 року за заявою дружини ОСОБА_3, ОСОБА_5 у звязку з переїздом її у іншу місцевість вона добровільно виселилась з гуртожитку по вул. Театральна,6 в м. Ковелі. В кімнаті залишились зареєстровані ОСОБА_3 та його донька, ОСОБА_6 Однак, починаючи з липня 2014 року , перестали надходити кошти за комунальні послуги де зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_6 При неодноразових перевірках гуртожитку, було встановлено, що відповідач разом з дочкою в кімнаті №2 не проживають з липня 2014 року. 12.08.2015 року дочка відповідача, ОСОБА_6, звернулась з заявою до директора КП «Ковельбуд» про відмову сплатити борг за комунальні послуги, відмову від кімнати, у звязку з тим, що вона та її батько, ОСОБА_3 більше одного року там не проживають та проханням зняти її з реєстраційного обліку за місцем проживання. Її прохання КП «Ковельбуд» задовольнило. На даний час кімната пустує, за неї ніхто не платить, місце знаходження ОСОБА_3 невідоме. Сума боргу станом на 01.08.2015 року складає 5564.44 грн. КП «Ковельбуд» є власником гуртожитку по вул. Театральна,6 в м. Ковелі. Просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщення, а саме кімнати №2 в гуртожитку, що розташований по вулиці Театральна,6 в м. Ковелі та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду від 23.10.2015 року позовКолективного підприємства «Ковельбуд» до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням було задоволено. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщення, а саме кімнати №2 в гуртожитку, що розташований по вулиці Театральна,6 в м. Ковелі та знято його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

На підставі заяви ОСОБА_3 ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 25.12.2015 року дане було скасовано і справу було призначено до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав викладених у заяві, свої вимоги додатково доповнили, суду пояснили, що відповідачу ОСОБА_3 надавалась кімната в звязку з тим, що він працював в КП «Ковельбуд».Останній був звільнений за власним бажанням і тривалий період часу вже не працював. Квартири з кімнатою площею 19,0 м.кв. та кухнею площею 11,0 м.кв. на першому поверсі, яким користувався відповідач ОСОБА_3 не було. Він дійсно проживав раніше в кімнаті на першому поверсі. Однак, в 2013 році добровільно з сімєю переселився в аналогічну кімнату №2 на 2-ому поверсі. Дане переселення відповідач не оскаржував. В 2013 році співвласник КП « Ковельбуд» ОСОБА_7 звернувся з позовом до КП «Ковельбуд» про стягнення частки у статутному фонді. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду було затверджено мирову угоду, згідної якої ОСОБА_7 було передано у власність частину приміщення першого поверху, зокрема : приміщення з «1 по №9 загальною площею 138, 6 кв.м., приміщення №11 площею 19, 1 кв.м., приміщення №12 площею 17,6 м.кв., приміщення №25 площею 2,8 м.кв., приміщення №26 площею 2,9 м.кв., приміщення 28-1 площею 10,1 м.кв., прміщення 28-2 площею 18,0 м.кв.Ухвала Ковельського міськрайонного суду набула законної сили, а тому КП « Ковельбуд» не може бути відповідачем, поскільки з 2013 року власником кімнати та кухні, на які вказує ОСОБА_3 є ОСОБА_7 На протязі 2015 року КП «Ковельбуд» неодноразово надсилало на адресу відповідача, вул. Театральна, 6, кім.2, листи про причину несплати квартирної плати. Листи повернулись в звязку з тим, що в цій квартирі адресат не проживав. Просять визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на житло, а саме на кімнату №2 в гуртожитку по вул. Театральна, буд. 6 та зняти його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що з початку 90-х років до 2013 року відповідач з сімєю проживав на першому поверсі гуртожитку, займав кімнату з кухнею.15.05.2013 року Ковельським міськрайонним судом була затверджена мирова угоду між ОСОБА_7 та відповідачем КП «Ковельбуд», відповідно до якої ОСОБА_7 було передано у приватну власність частину гуртожитку за адресою: м. Ковель, вул. Театральна, 6, а саме приміщення 1-9, 11, 12, 25, 26, 28-1, 28-2. Дана мирова угода була затверджена судом в той час коли відповідач ОСОБА_3 та його дві доньки були зареєстровані та проживали в гуртожитку АДРЕСА_1 і займали приміщення №28-1 та 28-2 згідно технічного паспорта. Лише у липні 2013 року позивач вперше повідомив, що відповідач разом з сімєю має виселитись з цих приміщень на першому поверсі у звязку їх ремонтом і фактично виселив їх з цього приміщення на другий поверх.Протягом 2014- 2015 років відповідач періодично перебував на сезонних роботах у південних регіонах України. Коли повертався, то не маючи змоги проживати у кімнаті №2, проживав у орендованих приміщеннях. Позивач добре, знав усі обставини та причини, по яких відповідач не може постійно знаходитись у кімнаті 32, не може у ній ночувати, харчуватись, відпочивати, тому що сам позивач був ініціатором створення таких умов.Але при цьому позивач приховав вказані факти, не повідомив їх суду. Не зважаючи на те, що відповідача ОСОБА_3 фактично вигнали з кімнати №2 , кварплата за комунальні послуги за користування цією кімнатою КП «Ковельбуд» продовжував нараховувати та виставляти йому рахунки. Так відповідно до довідки від 07.12.2015 року відповідач сплачував комунальні послуги ще у грудні 2014 року за користування кімнатою №2, не зважаючи на те, що фактично не може проживати у ній з червня 2014 року. А поскільки у кімнаті була зареєстрована і його донька, ОСОБА_6, а саме її відповідач зобовязував сплачувати за комунальні послуги. Також вважають, що КП « Ковельбуд» є неналежним позивачем, просять відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, представника відповідача, заслухавши покази свідків та дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з пояснень сторін позивача , довідок №115 від 12.08.2013 року та №19 від 28.01.2016 року предметом спору є кімната №2 по вулиці Театральна, 6 в місті Ковель площею 19, 0 м.кв., що розташована на другому поверсі.

Відповідач вказує, на те, що він тривалий час проживав в кімнаті №2, що розташована на першому поверсі з аналогічною плошею та кухнею. При цьому останній визнає, що в 2013 році йому було відомо про переселення його адміністрацією КП «Ковельбуд» з першого поверху на 2-й поверх в спірну кімнату. Члени його сімї переселились в цю кімнату, він не оскаржував дані дії адміністрації у встановленому порядку, фактично погодившись з ними.

Як вбачається з ухвали Ковельського міськрайонного суду від 15.05.2013 року було затверджено мирову угоду, згідної якої ОСОБА_7 було передано у власність частину приміщення першого поверху, зокрема : приміщення з «1 по №9 загальною площею 138, 6 кв.м., приміщення №11 площею 19, 1 кв.м., приміщення №12 площею 17,6 м.кв., приміщення №25 площею 2,8 м.кв., приміщення №26 площею 2,9 м.кв., приміщення 28-1 площею 10,1 м.кв., прміщення 28-2 площею 18,0 м.кв.

В ході розгляду даної цивільної справи відповідач ОСОБА_3 знаючи про це, не просив залучити ОСОБА_7 співвідповідачем та не подавав зустрічного позову до останнього, щодо вселення в приміщення на першому поверсі. Таким чином, суд вважає, що належним предметом спору є саме кімната №2 на другому поверсі даного гуртожитку і саме КП «Ковельбуд» є належним позивачем по справі. З цих же підстав суд вважає необгрунтованими вищеназвані доводи відповідача щодо невизнання позову.

Позивач подав докази, які підтверджують, що відповідач понад шість місяців не проживає у кімнаті № 2 гуртожитку по вул. Театральна,6 в м. Ковелі Волинської області без поважних причин. Ці обставини підтверджуються актами КП «Ковельбуд» від 04.08.2014 року, 04.09.2014 року, 13.10.2014 року, 25.11.2014 року, 10.12.2014 року, 22.01.2015 року, 19.02.2015 року, 30.03.2015 року, 20.05.2015 року та 12.08.2015 року, показами свідка ОСОБА_8

Відповідач не подав суду вагомих доказів, які підтвердили б, що він не проживав у спірній кімнаті з поважних причин.

Фактично відповідачем визнається факт не проживання в даному приміщенні протягом 2014-2015 років.

Довідкою про розрахунок боргу КП «Ковельбуд» 07.12.2015 року підтверджено наявність у відповідача ОСОБА_9 боргу станом на 07.12.2015 року в сумі 5792,58 грн.

Дана обставина не заперечується відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. .

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Таким чином , суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи викладене, суд, в силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору та 180,00 грн. витрат повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 15, 18, 68, 71, 72 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, кімнатою №2 в гуртожитку по вулиці Театральна,6 в місті Ковелі Волинської області.

Зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у Ковельському районному відділі управління державної міграційної служби України у Волинській області за адресою : місто Ковель Волинської області, вулиця Театральна, будинок №6, кімната №2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Колективного підприємства «Ковельбуд» судові витрати по справі в розмірі 423 (чотириста двадцять три) гривні 60 копійок .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:ОСОБА_10