Номер провадження: 22-ц/785/5959/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу «Івашківський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» - «Про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої незаконним звільненням моральної шкоди», за апеляційною скаргою Комунального закладу «Івашківський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

02.03.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, який був направлений до суду поштою 23.02.2016 року, по якому просила визнати звільнення з роботи незаконним, поновити її на посаді технічного працівника КП «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області», стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 27909 грн. та стягнути 10000 грн. в якості відшкодування завданої незаконним звільнення моральної шкоди, а також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що з квітня 1999 року вона працювала технічним працівником в КЗ «Івашківський НВК "ЗШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ". Після виходу на роботу у жовтні 2015 року після важкого тривалого лікування, позивач дізналась, що 04.06.2014 року наказом директора школи № 39-к її було звільнено з роботи за власним бажанням. Крім того, позивач зазначила, що ніякої заяви про звільнення з роботи вона не писала, більше того, після закінчення лікарняного позивач наполягала на продовженні роботи на попередній посаді. Після звільнення відповідач на видав позивачеві трудову книжку та не ознайомив її з наказом про звільнення.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_3 (директор КЗ «Івашківський НВК "ЗШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ") та адвокат в інтересах відповідача позовні вимоги не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України, оскільки про своє звільнення вона дізналась ще в червні 2014 року. Крім того, представник відповідача посилався на те, що письмово доведено факт отримання позивачем поштою трудової книжки 15.10.2015 року. Одночасно, по суті заявлених вимог представник відповідача пояснив, що заяву про звільнення позивача написав її чоловік відповідно до наданого йому зразка. Позивач заяви по звільнення не писала. Водночас, звільняючи позивача з роботи, він керувався бажанням допомогти позивачеві, яка через важку та тривалу хворобу опинилась у скрутному становищі, не могла вільно ходити та потребувала допомоги, а також про звільнення позивача неодноразово просив її чоловік, стверджуючи що це необхідно для отримання позивачем групи інвалідності.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 23.06.2016 року позов частково задоволений: визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 відповідно до наказу директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» № 39-к від 04.06.2014 року з посади технічного працівника вказаного навчального закладу; поновлено ОСОБА_2 на посаді технічного працівника КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» з дня звільнення; стягнуто з КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 04.06.2014 року по 23.06.2016 року в порядку та у розмірі, визначеному «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100; стягнуто з КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» на користь ОСОБА_2 3000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди; в задоволенні решти позову відмовлено.

04.07.2016 року КП «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» подали апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просять рішення скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким вимоги позивача залишити без задоволення, посилаючись на невідповідність висновків районного суду обставинам справи, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у повному обсязі, вважав доведеними ствердження позивачки про те, що із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням вона до адміністрації школи не зверталась, із наказом про звільнення не була ознайомлена, трудову книжку не отримала, а тому, передбачений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду не пропущений.

Колегія судів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК Україн, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Судом апеляційної інстанції були встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про освіту» №1060-XII від 23 травня 1991 року, статей 8-11 Закону України «Про загальну середню освіту» №651-ХІV від 13 травня 1999 року та статей 11, 13 Закону України «Про дошкільну освіту» №2628-III від 11 липня 2001 року, комунальний заклад «Івашківський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» є юридичною особою комунальним навчальним закладом, що забезпечує реалізацію права дитини на здобуття освіти, її фізичний, розумовий і духовний розвиток.

Відтак, КЗ «Івашківський НВК "ЗШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ", як зареєстрована у передбаченому законом порядку юридична особа, є належним відповідачем у зазначеній цивільній справі.

Трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законами України "Про освіту" та «Про середню освіту», а також іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 26 Закону України «Про середню освіту).

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про середню освіту» та частини 3 статті 31 Закону України «Про дошкільну освіту» правом звільнення педагогічних та інших працівників державного чи комунального навчального закладу наділений його керівник.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом директора КЗ «Івашківський НВК "ЗШ І-ІІІ ступенів-ДНЗ" № 15 від 1 квітня 1999 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду технічного працівника вказаного навчального закладу.

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 отримала побутову травму та з 15 жовтня 2013 року вона була непрацездатною і перебувала на лікарняному.

У звязку із хворобою ОСОБА_2, медичним закладом на її імя видавалися листки непрацездатності: з 15.10.2013 року по 16.10.2013 року; з 16.10.2013 року по 04.11.2013 року; з 15.12.2013 року по 18.01.2014 року; з 19.01.2014 року по 02.02.2014 року; з 03.02.2014 року по 07.02.2014 року; з 12.03.2014 року по 22.03.2014 року; з 28.05.2014 року по 07.06.2014 року. ( а.с. 8, 10, 11, 12, 13)

Отже, станом на 8 червня 2014 року у ОСОБА_2 вже були відсутні правові підстави не виконувати трудові обовязки за місцем роботи, оскільки листки непрацездатності їй не видавались.

Окрім того, рішенням МСЕК від 4 червня 2014 року ОСОБА_2 була встановлена інвалідність третьої групи строком до 3 червня 2015 року. ( а.с. 4)

Наказом № 39-к від 4 червня 2014 року позивача було звільнено із зазначеної посади за власним бажанням у звязку зі станом здоровя (запис в трудовій книжці серії БТ-1 №8309046, порядковий номер запису № 7). ( а.с.17)

Матеріалами справи підтверджується наявність заяви позивачки від 06.06.2014 року про звільнення з посади техпрацівниці у звязку з переходом на пенсію по інвалідності, запис в книзі наказів КЗ «Івашківський НВК "ЗШ І-ІІІ ступенів-ДНЗ" від 04.06.2014 року за № 39-К про звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням у звязку зі станом здоровя. ( а.с. 16, 36, 50-52 )

Ствердження позивачки про те, що їй не було відомо стосовно звільнення за власним бажанням, колегія суддів вважає голослівними, та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 06.06.2014 року вона просить директора КЗ «Івашківський НВК "ЗШ І-ІІІ ступенів-ДНЗ" звільнити з посади техпрацівника у звязку з переходом на пенсію по інвалідності. ( а.с.. 16, 36)

Із книги наказів КЗ «Івашківський НВК "ЗШ І-ІІІ ступенів-ДНЗ" убачається, що 04.06.2014 року директором установи прийнято наказ № 39-К про звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням у звязку зі станом здоровя. Після прийняття цього наказу, керівником установи приймались і інші накази з кадрових питань. ( а..с. 50-52)

Апеляційному суду також були надані довідка КЗ «Івашківський НВК "ЗШ І-ІІІ ступенів-ДНЗ" та довідка відділу освіти Кодимської районної державної адміністрації Одеської області про те, що при звільненні ОСОБА_2 у червні 2014 року була нарахована та виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 611,83 грн.

Згідно відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка надана Кодимським відділенням Котовської ОДПІ від 30.11.2016 року, в квітні 2014 року ОСОБА_2 нараховано та виплачено дохід 720,00 грн., нараховано та перераховано в бюджет 108,00 грн.

Опитані районним судом свідки підтвердили, що після закінчення листків непрацездатності з червня 2014 року позивач на роботу не виходила, а трудову книжку в адміністрації школи отримав її чоловік.

Більш того, апеляційному суду ОСОБА_2 повідомила, що під оформлення інвалідності вона мала у своєму розпорядженні трудову книжку, яка надавала працівникам МСЕК.

3 червня 2015 року рішенням МСЕК ОСОБА_2 повторно призначена інвалідність третьої групи строком до 1 червня 2016 року. ( а.с. 9 зворот, 38).

Наведені обставини свідчать про те, що до вказаної дати ( до 6 жовтня 2015 року), з моменту отримання побутової травми, позивачка на роботі не перебувала, обовязків за трудовим договором не виконувала - у звязку лікуванням та у подальшому у звязку з інвалідністю.

5 жовтня 2015 року позивач звернулась до директора КЗ «Івашківський НВК "ЗШ І-ІІІ ступенів-ДНЗ" із завою-повідомленням, що вона виходить на роботу на свою посаду техпрацівника, однак в поновлені на посаду техпрацівника їй було відмовлено. ( а.с. 11)

До суду із позовом про поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 звернулась 2 березня 2016 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Колегія суддів зазначає, що на час розгляду справи судом першої інстанції та у суді апеляційної інстанції позивач належним не надала доказів поважності причин пропуску встановленого законом місячного строку на звернення до суду із даним позовом.

Отже, колегія суддів доходить до висновку про те, що позивач не довела суду належними та допустимими доказами підстав для задоволення її вимог щодо порушення трудових прав, а тому судове рішення слід скасувати, з підстав, передбачених п.п. 3, 4, ч.1 ст. 309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Івашківський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» - задовольнити.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

14.12.2016 року м. Одеса