Категорія 48Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.

суддів Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

представника позивача ОСОБА_2, представника заявника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року ,

встановила:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 14 серпня 2013 року по день його смерті 19 квітня 2015 року та визнання права власності на ? частину квартири.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона на початку серпня 2013 року познайомилася з ОСОБА_7 та через два тижні після знайомства вони почали проживати разом однією сімєю як чоловік та дружина у його дачному будинку, який знаходиться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Великі Хутори, вул. Малинівка.

Поряд з цим, зазначила, що вона та ОСОБА_7 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом заробляли кошти, а 18 жовтня 2014 року у них народився син ОСОБА_8.

Влітку цього року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 планували офіційно зареєструвати свої відносини, однак не встигли, оскільки 19 квітня 2015 року ОСОБА_7 раптово помер.

Таким чином, оскільки на момент смерті ОСОБА_7 позивач з померлим не перебували у зареєстрованому шлюбі, вона з посиланням на ст. 3, 21, 74 Сімейного кодексу України та ст. 368, 1261 Цивільного кодексу України звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами.

В ході розгляду справи ОСОБА_4 звернулася з заявою про залишення без розгляду її позовної заяви в частині визнання права власності на ? частину квартири.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року заява ОСОБА_4 була задоволена. Позовна заява у справі №127/16659/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах малолітнього ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в частині позовних вимог про визнання квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, спільним частковим майном в рівних частках позивача та ОСОБА_7 та про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку вказаної квартири, залишена без розгляду

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з вересня 2013 року по день смерті ОСОБА_7 - 19 квітня 2015 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є всі правові підстави для їх задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону зважаючи на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного ОСОБА_6 України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Враховуючи наведене, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має з'ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту; взаємних прав та обов'язків.

Можливість визнання проживання чоловіка та жінки однією сім'єю залежить від їх встановлення та доведеності.

Факт спільного проживання позивача із ОСОБА_7 однією сім'єю підтверджено наявними у справі письмовими доказами та показами свідків.

Зокрема, в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 підтвердили, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 склались усталені відносини, притаманні подружжю, оскільки вони з вересня 2013 року проживали разом за різними адресами, вели спільне господарство.

18 жовтня 2014 року у них народилася спільна дитина - ОСОБА_15, що підтверджується свідоцтвом про народження від 21 квітня 2015 року серії І-АМ №311001.

Разом з тим, з наданих позивачем фотокарток (а.с. 47-50) вбачається, що позивач та померлий ОСОБА_7 разом проводили час, відпочивали, ОСОБА_7 забирав ОСОБА_4 з пологового будинку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з урахуванням наведених, а також інших встановлених обставин, прийшов до вірного висновку, що факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу в період з вересня 2013 року по день смерті ОСОБА_7 19 квітня 2015 року підтверджений належними та допустимими доказами, а тому, в розумінні ст. 3 СК України, є всі правові підстави для задоволення позовних вимог щодо факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Показання свідків про відомі їм обставини, які мають значення по справі, оцінені судом у їх сукупності з наявними письмовими доказами та поясненнями сторін. Підстави для іншої оцінки доказів колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вірний висновок суду першої інстанції, оскільки ґрунтуються на припущеннях та всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не підтверджені відповідними доказами.

Разом з тим, судова колегія також не може погодитись з помилковими твердженнями заявника та його представника щодо розгляду вимог позивача про встановлення факту за правилами окремого провадження при наявності спору про право за наступних підстав.

В даному випадку, позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій ставила питання про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_7, а також визнання права власності на ? частину квартири, яка була придбана в період знаходження у фактичних шлюбних відносинах. Оскільки, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 3 березня 2016 року у справі №127/22695/15-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 серпня 2016 року визнано недійсним акт державного виконавця про проведені прилюдні торги, що належить фізичній особі ОСОБА_6 від 22.11.2013 року, а також визнано недійсним свідоцтво про придбання майна, а саме спірної квартири, з прилюдних торгів ОСОБА_7 (а.с. 134-148, 214-218), за заявою представника позивача, позовну заяву останньої в частині позовних вимог про визнання квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 спільним частковим майном в рівних частках позивача та ОСОБА_7 та про визнання за позивачем права власності на ? частину вказаної квартири, залишено без розгляду.

Задовольняючи позов частково та встановлюючи факт спільного проживання позивача та ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу з вересня 2013 року по день смерті ОСОБА_7 19 квітня 2015 року, суд першої інстанції у назві статей процесуального закону, яким він керувався, не зазначив норми, що регулюють розгляд справ окремого провадження, а посилання на них в мотивувальній частині лише констатує факт можливості розгляду судом зазначеної категорії справ.

Крім того, вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_7 були заявлені та розглядались судом в позовному провадженні у взаємозвязку з її вимогою про право на ? частку квартири, яка лише в ході розгляду спору, після відмови суду у прийнятті заяви про зміну предмету позову, за заявою ОСОБА_4 була залишена без розгляду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що посилання апелянта носять формальний характер та не спростовують вірний висновок суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: