АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2689/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2, 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Нехайківської сільської ради Драбівського району Черкаської області ОСОБА_6 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Нехайківської сільської ради Драбівського району Черкаської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним позовом до Нехайківської сільської ради Драбівського району Черкаської області, посилаючись на те, що 24 квітня 2003 року позивачем було придбано виробничий будинок (млин) у товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Україна Нова» (далі - ТОВ СГП «Україна Нова»), яке знаходиться в селі Нехайки по вул. Яблуневій (Мічуріна), 2а. При підписанні вказаного договору сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов та при цьому визначили, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу буде здійснене продавцем. Позивач при укладенні сплатив у касу господарства передбачену договором суму та отримав майно згідно Акту приймання-передачі складу. Проте продавець протягом тривалого часу всіляко ухилявся від виконання свого обовязку по нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу, посилаючись на незадовільний фінансовий стан. 22 серпня 2013 року ТОВ СГП «Україна Нова» припинило господарську діяльність та в подальшому було ліквідовано.

У звязку з тим, що продавцем не було вчасно нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу від 24 квітня 2003 року, наразі позивач не має можливості зареєструвати придбане нерухоме майно.

На підставі викладеного, ОСОБА_7 просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24 квітня 2003 року, що знаходиться по вул. Яблуневій 2а, с. Нехайки Драбівського району Черкаської області та визнати за позивачем право власності на вказане приміщення.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 25 жовтня 2016 року

позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково та визнано дійсним договір купівлі-продажу виробничого приміщення - млину від 24 квітня 2003 року, укладений між ОСОБА_7 та ТОВ СГП «Україна Нова».

Визнано за ОСОБА_7 право власності на виробниче приміщення, а саме млин (А-1), що розташоване в с. Нехайки по вул. Яблуневій, 2а, Драбівського району Черкаської області.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Нехайківської сільської ради ОСОБА_6І подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. При цьому апелянт вказує на те, що рішення районного суду незаконне, необґрунтоване та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Так, задовольняючи позовні вимоги, як в частині визнання договору дійсним, так і в частині визнання права власності, суд першої інстанції виходив з того, що можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу втрачена внаслідок припинення юридичної особи-продавця нежитлового приміщення, а відсутність належним чином оформленого договору перешкоджає позивачу здійснити реєстрацію свого права власності.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2003 року ОСОБА_7 та ТОВ СГП «Україна Нова» уклали договір купівлі-продажу виробничого приміщення, у відповідності до якого продавець продав та передав покупцю, а покупець купив та прийняв від продавця виробниче приміщення, а саме млин, що знаходиться в селі Нехайки Драбівського району Черкаської області по вул. Мічуріна 2а.

Пунктом 5 цього договору визначено, що за домовленістю сторін, продаж нежитлового приміщення вчинено за 108 247 гривень, які продавець одержав в повному обсязі від покупця до моменту підписання даного договору. На продавця покладається обовязок нотаріального посвідчення даного договору (а.с. 12).

Відповідно до Акту приймання передачі виробничого приміщення (млина) від 30 квітня 2003 року, на виконання п. 5 умов договору купівлі-продажу від 24 квітня 2003 року, генеральний директор ТОВ СГП «Нова Україна» ОСОБА_8 передав, а ОСОБА_7 прийняв вищезазначене приміщення (а.с.12).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи ОСОБА_8 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 22 серпня 2013 року за рішенням засновників було припинено діяльність юридичної особи ТОВ СГП «Україна Нова» (а.с.6).

Позивач при зверненні до суду вказував, що невиконання продавцем належним чином умов договору в частині його нотаріального посвідчення призвело до того, що на даний час він не може належним чином зареєструвати право власності на дану нерухомість.

Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР, який був чинним на час укладення ОСОБА_7 та ТОВ СГП «Нова Україна» договору купівлі-продажу спірного нежилого приміщення, нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другої статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Так, судом встановлено, що предметом спірного договору було нежитлове приміщення, договір відчуження якого на підставі п. 1 ч. 1 ст. 44 ЦК Української РСР повинен був укладатись в письмовій формі і обовязковому нотаріальному посвідченню не підлягав.

Отже, правові підстави для визнання такого договору дійсним в судовому порядку відсутні, оскільки і без визнання його таким рішенням суду, даний договір все одно є дійсним і породжує передбачені ним правові наслідки.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач здійснив повну сплату вартості виробничого приміщення обумовлену договором, а отже виконав перед продавцем в повному обсязі свій обовязок. Проте відповідач факту набуття ним права власності на спірне приміщення не визнає, у звязку з чим колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 в частині визнання права власності на вказане нежитлове приміщення за позивачем є обґрунтованими та відповідають вимогам ст. 392 ЦК України. Подібної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема у рішенні від 22.02.2012 року по справі за № 6-19965вов10.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спірний договір купівлі-продажу, крім нотаріального посвідчення підлягав ще і державній реєстрації, а тому його не можна визнавати дійсним в судовому порядку, є безпідставними.

ЦК Української РСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачав як нотаріального посвідчення даного спірного договору, так і його державної реєстрації.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при ухваленні даного рішення, допустив неповне зясування обставин, що мають значення для справи і порушив норми матеріального та процесуального права, а тому рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Нехайківської сільської ради Драбівського району Черкаської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 25 жовтня 2016 року в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу виробничого приміщення млину від 24 квітня 2003 року, укладеного між ОСОБА_7 та ТОВ СГП «Україна Нова» скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 в цій частині - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :