АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 666/8404/13-ц
Номер провадження 22-ц/791/1888/16 Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
за участю секретаря:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.02.2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року до суду із зазначеним позовом звернулася ОСОБА_6, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачами було укладено договір позики грошових коштів, у формі письмової розписки, відповідно до якої вона на протязі 2008-2012 роках позичала відповідачам гроші в загальній сумі 47271,24 грн. На не одноразові вимоги повернути кошти, відповідачі не відповідають і кошти не повертають. На підставі чого просила стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 заборгованість у сумі 47271,24 грн. та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.02.2014 року позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 47271,24 грн. в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 236,36 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 236,36 грн.

Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що відповідно до ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Однак, будь-яких грошей від позивачки апелянт не отримував та договору позики з нею не укладав, а тому зобовязання щодо повернення коштів у ОСОБА_5 виникнути не може. У звязку з чим, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У письмових запереченнях на апеляцію ОСОБА_6 посилаючись на необґрунтованість доводів ОСОБА_5 просила про відхилення скарги та залишення рішення суду без змін.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_8, у судовому засіданні, на задоволенні апеляції наполягав, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_9, у судовому засіданні, проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до суду не зявилися, про причини неявки не повідомили,заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики, у формі письмової розписки, відповідно до якої вона на протязі 2008- 2012 рр. позичила відповідачам грошові кошти в загальній сумі 47271,24 грн., які підлягають поверненню.

Однак, колегія суддів вважає, що обставини справи, які суд першої інстанції вважав встановленими є недоведеними, що відповідно до положень п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням по справі нового рішення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характером є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою та другою ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Таким чином, документом, що підтверджує укладення саме договору позики і фіксуючим передачу грошових коштів може виступати розписка, яка повинна бути оформлена також у письмовій формі. Однак такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину.

Зокрема, у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов'язком наступного повернення. Відсутність такої умови є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів.

Така правова позиція сформована і Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, згідно якої відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_6 як на доказ укладення між нею та відповідачами договору позики надала ксерокопію розписки від 14.12.2008 року(а.с.6). Проте у тексті розписки не зазначено суму позики. Із доданих до цієї розписки двох аркушів із датами, сумами та підписами не вбачається їх безпосередній зв'язок із текстом розписки від 14.12.2008 року (а.с.7,8), що ставить під сумнів їх сприйняття як єдиного документа, який міг би свідчити на користь факту укладення між сторонами договору позики. Окрім того, представник відповідача в апеляційному суді заперечував сам факт позики, та написання і підписання відповідачем ОСОБА_5 вказаної розписки. На пропозицію суду надати оригінал розписки від 14.12.2008 року позивачка ОСОБА_10 повідомила про відсутність у неї її оригіналу, а також про те, що оригінал розписки було долучено до матеріалів справи судом першої інстанції. Однак, у матеріалах справи оригінал розписки відсутній. Окрім того, у протоколі судового засідання відсутні відомості про те, що судом першої інстанції досліджувався оригінал розписки натомість міститься інформація про дослідження судом її копії (а.с.48).

Також з пояснень ОСОБА_6 та матеріалів справи вбачається, що позивачка виступала поручителем за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСибанком» і здійснювала виплати на користь банку, що свідчить про наявність інших, а не позикових цивільно-правових відносин між сторонами (а.с.68-71).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 3 статті 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_6 ґрунтуються лише на наданій нею ксерокопії розписки від 14.12.2008 року, яка викликає у суду обґрунтовані сумніви у її достовірності колегія суддів вважає недоведеними її вимоги щодо стягнення боргу, звернуті до відповідачів. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.02.2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_6 у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: Л.І.Вербицька

ОСОБА_3