_____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5194/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Український інноваційний банк», третя особа Науково-комерційна приватна фірма «Граніка» про визнання іпотеки та зобовязань, які випливають із договору іпотеки припиненою/припиненими,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати договір Іпотеки майнової Поруки від 16.09.2008 року, укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк»), додатковий договір до нього від 29.09.2009 року та Іпотеку (Поруку) в цілому, припиненими/припиненою.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що про укладання між Позичальником (є юридичною особою) та Банком додаткової угоди №1 до Кредитного договору №103 від 16.09.2008 року, якою був змінений розмір процентів (з 20 % річних до 25 % річних), майновий Поручитель не був письмово сповіщений, жодних змін та додаткових угод до Іпотечного договору від 16.09.2008 року, пов'язаних з даною додатковою угодою, не вносилось та не укладалось, а Державний реєстр іпотек не містить відомостей щодо внесення змін з цього приводу.

Таким чином вважає, що обсяг відповідальності майнового Поручителя (ОСОБА_3) суттєво збільшився, внаслідок укладання додаткової додаткової угоди №1 до кредитного договору № 103 від 16.09.2008 року, про що ОСОБА_4 належно не сповістив позивача, а формальне ознайомлення Поручителя, який виступав в якості уповноваженої особи Позичальника (був директором юридичної особи), свідчить про випадкову проінформованість, яка не може розглядатися, як належне сповіщення Поручителя про зміну умов кредитної угоди та надання ним згоди на це.

Більш того, стверджує, що жодних вимог від Банку до майнового Поручителя (ОСОБА_3), у зв'язку із порушенням зобов'язання Позичальником за Кредитною угодою та необхідністю сплати заборгованості по кредиту, не надходило, позовні заяви до суду Банком не подавались.

Граничний строк сплати Позичальником сум кредиту та інших платежів за Кредитною угодою настав 15 вересня 2009 року. На протязі 6 місяців після цієї дати, ОСОБА_4 мав можливість пред'явити вимоги до Поручителя, але цього зроблено не було. Навіть якщо взяти до уваги додаткову угоду №2 від 15.09.2009 року, якою був продовжений термін розрахунків за Кредитним договором №103 від 16.09.2008 року до 15 грудня 2009 року, граничний строк пред'явлення вимоги до Поручителя скінчився в червні 2010 року.

В межах шестимісячного строку Банком не заявлялись вимоги до майнового Поручителя, у зв'язку із невиконанням Позичальником умов Кредитної угоди, строк виконання зобов'язань за якою настав 15.09.2009 року, не пред'являлись позовні заяви до суду, проте право на задоволення своїх вимог було реалізовано Банком, відповідно до п. 24 Іпотечного договору, тобто, шляхом вчинення виконавчого напису, який був вчинений 12.05.2011 року під №2842. В даному випадку, не можна ототожнювати вчинення виконавчого напису на Іпотечному договорі, з пред'явленням вимоги до майнового Поручителя (ОСОБА_3), хоча і в цьому разі, шестимісячний строк був пропущений Банком.

Враховуючи вище викладене, посилаючись на норми статті 559 ЦК України, позивач вважає, що Іпотека (Порука) відповідно до укладеного між майновим Поручителем та Банком договору від 16.09.2008 року та додаткової угоди до нього від 29.09.2009 року, як і зобов'язання, які випливають із них, припинилися ще в 2010 році.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення в межах доводів, якими обґрунтована позовна заява.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Український інноваційний банк» та представник третьої особи Науково-комерційна приватна фірма «Граніка» у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні поданого позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2008 року між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», в особі директора Одеської філії ОСОБА_6, та Науково-комерційною фірмою «Граніка», в особі директора ОСОБА_7, було укладено Кредитну угоду № 103, відповідно до умов якої ОСОБА_4 надає Позичальнику на умовах Відновлювальної кредитної лінії на термін по 15 вересня 2009 року з Лімітом кредитної лінії у розмірі 600 000 гривень (п. 3.1)

В пункті 3.4.1 Сторони погодили, що Позичальник сплачує Банку проценти в розмірі 20 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а Позичальник зобов'язується повернуся кредит та оплатити проценти.

Відповідно до п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 16 вересня 2008 року між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», в особі директора Одеської філії ОСОБА_6, та громадянином ОСОБА_1, який є майновим поручителем за Науково-комерційну приватну фірму «Граніка» був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстр. № 14536, відповідно до умов п. 1 якого за цим договором ОСОБА_3 передає в іпотеку Майно, зазначене в п. 6 цього договору, в забезпечення виконання зобовязань Позичальника перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Майна переважно перед іншими кредиторами ОСОБА_3.

Так в пункті 6 даного Договору зазначено, що в забезпечення виконання Позичальником зобовязань за Кредитним договором ОСОБА_3 надав в іпотеку: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у місті Одесі по вулиці Друга під номером 6, та складається в цілому з одного житлового будинку з черепашника літ. «А», житловою площею 37,8 кв.м., та надвірних споруд: «Г» - літня кухня, «Д» - сарай, «Е» - вбиральня, «З,И,М,С»- навіси, «К» - гараж, «Н» - погріб, ІІ- цистерна, № 1-5 огородження, ІІІ мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 770 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3, що належить ОСОБА_1 на підставі: свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 04.11.1997 року Р№ 3-4368.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦПК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи

Відповідно до ч.3 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

В подальшому, 02 липня 2009 року між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», в особі директора Одеської філії ОСОБА_6, та Науково-комерційною фірмою «Граніка», в особі директора ОСОБА_7, було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитної угоди № 103 від 16.09.2008 року, відповідно до умов якої пункт 3.4.1 викладено в наступній редакції: Позичальник сплачує Банку проценти в розмірі 25 % річних.

Окрім того, 15 вересня 2009 року між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», в особі директора Одеської філії ОСОБА_6, та Науково-комерційною фірмою «Граніка», в особі директора ОСОБА_7, було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитної угоди № 103 від 16.09.2008 року, відповідно до умов якої: продовжено термін повернення боргу до 15 грудня 2009 року, проценту ставку збільшено до 26 % та встановлено графік погашення кредиту.

У звязку з чим, 29 вересня 2009 року між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», в особі директора Одеської філії ОСОБА_6, та громадянином ОСОБА_1, який є майновим поручителем за Науково-комерційну приватну фірму «Граніка» був укладений Додатковий договір до Договору іпотеки, де були зазначені вищевказані умови.

Вказаний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрований в реєстрі за № 8016.

У звязку з неналежним виконанням умов Кредитної угоди, 20 травня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, був виданий виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 2842, щодо звернення стягнення на: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у місті Одесі по вулиці Друга під номером 6, та складається в цілому з одного житлового будинку з черепашнику літ. «А», житловою площею 37,8 кв.м., та надвірних споруд: «Г» - літня кухня, «Д» - сарай, «Е» - вбиральня, «З,И,М,С»- навіси, «К» - гараж, «Н» - погріб, ІІ- цистерна, № 1-5 огородження, ІІІ мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 770 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3, що належить ОСОБА_1 на підставі: свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 04.11.1997 року Р№ 3-4368.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомості запропоновано задовольнити вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» станом за період з грудня 2009 року по 01.12.2010 року у розмірі: сума заборгованості за кредитом 600 000 гривень; прострочені проценти за користування кредитом - 156 000, 04 гривень; пеня за прострочення повернення кредиту 119 623, 99 гривень; витрати за здійснення виконавчого напису 1700 гривень; всього до стягнення - 877 324, 03 гривень.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що при укладанні між Позичальником та Банком додаткової угоди №1 до Кредитного договору №103 від 16.09.2008 року, якою був змінений розмір процентів (з 20 % річних до 25 % річних), він не був письмово сповіщений, чим на його думку було порушено його права.

Однак, суд вважає вказані твердження необґрунтованими та безпідставними, а, як наслідок, такими, що не заслуговують на увагу, оскільки Додаткові угоди до кредитної угоди підписувались позивачем як директором Науково-комерційної приватної фірми «Граніка».

Окрім того, в пункті 2 Договору іпотеки сторони дійшли згоди про те, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобовязань Позичальника - НКПФ «Граніка», за Кредитною угодою № 103 від 16.09.2008 року та можливих змін та доповнень до неї щодо: вчасного та у повному обсязі повернення кредиту на умовах відновлювальної кредитної лінії у розмірі 600 000 гривень та будь-якого збільшення цієї суми у термін до 15 вересня 2009 року; сплати відсотків за користування кредитом у розмір 20 % річних; сплати пені та штрафів в порядку та розмірі, передбачуваному умовами Кредитного договору; відшкодування збитків, іншої заборгованості за Кредитним договором.

Статтями 6, 627 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 638 та частиною 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі частини 2 статті 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Іпотечний договір оформлений згідно вимог цивільного законодавства, скріплений підписами працівника Банку та печатками з однієї сторони і підписами Позивача з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення.

Слід зазначити, що підставою для припинення спірного Іпотечного договору від 16 вересня 2008 року Позивач посилається на норми статті 559 ЦК України.

Однак, суд зазначає, що посилання на вказану норму є помилковим, оскільки стаття 559 ЦК України регламентує підстави припинення поруки, так: порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки між сторонами було укладено саме Договір іпотеки, а від так до вказаного договору підлягають застосування норми, які регулюють вказані правовідносини.

Законом України «Про іпотеку» визначено перелік підстав з яких договір іпотеки вважається припиненим, він є вичерпним.

Так статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання.

Частиною 2 та 5 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотеко держателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених законом.

Тому на підставі ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» суд встановив, що відсутня жодна із наведених цією статтею обставин для припинення спірного Іпотечного договору від 16 вересня 2008 року .

У частині 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена, як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 593 ЦК України передбачено підстави припинення права застави, що цілком кореспондуються із положеннями статей 3,17 Закону України «Про іпотеку».

Положення щодо припинення зобов'язань містяться в главі 50 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 559 ЦК України), переданням відступного (ст. 600 ЦК України), зарахуванням (ст. 601 ЦК України), за домовленістю сторін (новація) (ст. 604 ЦК України), прощенням боргу (ст. 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України), неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК України), смертю фізичної особи (ст. 608 ЦК України), ліквідацією юридичної особи (ст. 609 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України, підставою припинення зобов'язання є розірвання договору.

Суду не надано доказів того, що основне зобовязання, станом на момент розгляду даної справи, у встановленому законом порядку припинено, предмет іпотеки не реалізовано, іпотечний договір судом недійсним не визнавався, інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку», за яких іпотечний договір від 16 вересня 2008 року може бути визнаний припиненим, судом також не встановлено.

А відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненою іпотеки по Договору іпотеки від 16.09.2008 року, укладеного між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», в особі директора Одеської філії ОСОБА_6, та громадянином ОСОБА_1, який є майновим поручителем за Науково-комерційну приватну фірму «Граніка» та вважає, що у задоволенні позову в необхідно відмовити, через його безпідставність.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування.

Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що позивач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертався, у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. ст. 3, 11,1 5, 203, 215, 512-514, 516, 572, 575,~ 585, 754 ЦК України, ст. 27, 31, 128 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку», -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Український інноваційний банк», третя особа Науково-комерційна приватна фірма «Граніка» про визнання іпотеки та зобовязань, які випливають із договору іпотеки припиненою/припиненими відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.