РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі : судді Бабенко С.С., при секретарі Федорцовій І.С, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ :

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якій зазначила, що 07.07.1999 року вона отримала паспорт у Ленінському РВ УМВС України у м. Донецьку. На момент отримання паспорту вона не звернула уваги на те, що у її паспорті припущено помилку, а саме : її прізвище було написано як «Козакова» на російській та на українській мовах, але її прізвище пишеться як ОСОБА_1 на обох мовах.

Після отримання паспорту нею був укладений договір дарування з ОСОБА_2, в якому нотаріус згідно її паспорту внесла дані та вказала її прізвище з помилкою, крім того після реєстрації угоди її прізвище з помилкою було внесено в технічний паспорт та домоволодіння за адресою : м. Донецьк, вул. Стрілкова, 44 та державний акт на землю, які вона отримала в подарунок. Також було отримано посвідчення водія, а також талони до посвідчення водія були також оформлені на прізвище ОСОБА_3.

Цю помилку вона виявила. коли звернулася до виконкому для отримання допомоги та отримання статусу біженця, де їй відмовили у прийомі документів, зазначивши про те, що в їх базі ОСОБА_3 немає, є ОСОБА_1 та у звязку з тим, що в її паспорті припущено помилку їй необхідно звернутися до суду для встановлення юридичного факту.

У відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку вона отримала витяг про шлюб в якому зазначено, що вона за дівочим прізвищем ОСОБА_2, прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_1. Після розірвання шлюбу їй видано відповідне свідоцтво, в якому її прізвище зазначено ОСОБА_1. У свідоцтві про народження її сина, в атестаті Донецької міської консерваторії, в трудовій книжці зазначено її прізвище ОСОБА_1.

Просить встановити факт припущення помилки працівниками паспортного столу в момент видачі паспорту; встановити факт належності їй правовстановлюючих документів : договору дарування, технічного паспорту на домоволодіння, держаного акту на землю, посвідчення водія, а також талони до посвідчення водія.

В судове засідання заявниця не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належно, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Дослідивши матеріали по справі, суд знаходить, що в задоволенні заявлених вимог слід відмовити з наступних підстав.

Заявник в заяві просить встановити факт припущення помилки працівниками паспорту столу в момент видачі паспорту і встановити факт належності правовстановлюючих документів, які видані на підставі її паспорту, в якому зазначено її прізвище «Козакова».

Відмовляючи в заяві, суд виходив з наступного.

З наданої заявницею ОСОБА_1 копії паспорту вбачається, що він виданий на імя ОСОБА_3, тобто вона просить встановити факт належності їй цього паспорту і документів, належність яких вона просить встановити, а саме договору дарування, технічного паспорту на домоволодіння, держаного акту на землю, посвідчення водія, талони до посвідчення водія, також виданих на імя ОСОБА_3 (а.с. 5-14)

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється Главою 6 ЦПК України.

В частині 3 ст.256 ЦПК України вказано, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в обєднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

ПостановоюПленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» ( Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року) у п. 12 , зазначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

В даному випадку коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.

Слід, однак, враховувати, що заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена чи медалі, паспорта чи свідоцтва, що видають органи РАЦСу, та інших документів, які посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 256 ЦПК України, оскільки ці питання вирішуються органом, який видає документ.

Тобто, законодавець чітко вказує про те, що в порядку окремого провадження не підлягають встановленню юридичні факти про належність особі паспорту.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з тих підстав, що відповідно правил частини 3 ст.256 ЦПК України встановлення такого юридичного факту, про який просить заявник, діючим процесуальним законом не передбачено.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 , 256-259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту правовстановлюючого документу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :