ЄУН № 337/3793/16-ц
Справа№2/337/1789/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Жевакіній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди, завданої у результаті дорожньо- транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У позові вказав, що 18.10.2013 року, приблизно о 08 годині 40 хвилин, відповідачка ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Ніссан Ноте», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул.. Добролюбова у м.Запоріжжі, не впевнилася в безпеці руху та не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР України, внаслідок чого на перехресті з вул.. 40 років Радянської України скоїла зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_2, під його керуванням.

Вина ОСОБА_2 підтверджується постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.10..2013 року.

Згідно звіту експерта № 06/02/14 від 07.02.2014 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля склала 9492 грн. 55 коп.

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в страховій компанії ПАТ «УОСК». Добровільно ОСОБА_2 сплатила йому 1000 грн. на відшкодування франшизи, а для відшкодування решти грошових коштів, він звернувся до страхової компанії та надав усі необхідні для виплати документи 22.10.2013 року.

25.12.2013 року до страхової компанії направив заяву про виплату страхового відшкодування, яка також отримана страховою компанією, але до теперішнього часу суму завданої шкоди страхова компанія йому не перерахувала, тому просив стягнути з відповідачки завдану суму матеріальної шкоди у звязку з пошкодженням автомобіля в розмірі 8492 грн. 55 коп., з урахуванням виплачених 1000 грн. відповідачкою, 6267 грн. 50 коп. інфляційних втрат і 752 грн. 46 коп. три відсотки річних, також стягнути 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Позивач у судове засідання не зявився, направивши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що вина відповідачки ОСОБА_2 у скоєнні ДТП доведена постановою суду. Страхова компанія з невідомої причини тривалий час не сплатила страхове відшкодування, відповідачка добровільно відшкодувала тільки 1000 грн., тому просив решту суми 8492 грн. 55 коп. вартості ремонту автомобіля стягнути з відповідачки, також стягнути суму інфляційних втрат і трьох відсотків річних, стягнути сплачену суму судового збору.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечує, оскільки такі виплати повинна була здійснити страхова компанія.

Представник відповідачки ОСОБА_2- ОСОБА_4 з позовом не згодний, оскільки відповідачка ОСОБА_2, відповідно до ст.. 1194 ЦК України несе відповідальність за завдану шкоду лише у разі недостатності коштів для страхового відшкодування. ОСОБА_5 того, ст.. 625 ЦК України регулює зобовязальні правовідносини, яких не мають позивач і відповідачка, тому і підстав для стягнення з ОСОБА_2 суми інфляційних втрат і трьох відсотків річних, не має. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у звязку з наступним.

18.10.2013 року, приблизно о 08 годині 40 хвилин, відповідачка ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Ніссан Ноте», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул.. Добролюбова у м.Запоріжжі, не впевнилася в безпеці руху та не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР України, внаслідок чого на перехресті з вул.. 40 років Радянської України скоїла зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_2, під його керуванням.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП підтверджується постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2013 року ( а.с.5).

Згідно звіту експерта № 06/02/14 від 07.02.2014 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача склала 9492 грн. 55 коп. ( а.с.6-13).

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в страховій компанії ПАТ «УОСК» ( а.с.46).

Добровільно ОСОБА_2 сплатила позивачу 1000 грн. на відшкодування франшизи ( а.с.14), а для відшкодування решти грошових коштів ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії ( а.с. 15, 16-20), надав усі необхідні для виплати документи 22.10.2013 року, які отримані страховою компанією ( а.с.21).

До теперішнього часу суму завданої шкоди страхова компанія позивачу не перерахувала, оскільки стороною відповідача такі доводи не спростовано.

За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП доказуванню не підлягає, оскільки її вина встановлена постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2013 року.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій заподіяні збитки в результаті порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 2 статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.2 ст.1187 ЦК України відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Звертаючись з позовом до суду, позивач просив стягнути суму завданої шкоди з урахуванням сплачених відповідачкою 1000 грн., саме з відповідачки, оскільки страхова компанія таку шкоду не відшкодувала.

Доводи у судовому засіданні відповідачки ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_4 про те, що оскільки відповідачка застрахувала своє авто і відшкодовувати шкоду повинна страхова компанія, протиречать правовій позиції Верховного Суду України від 26.10.2016 року по справі № 6-954цс16 про відшкодування шкоди, завданої у результаті ДТП.

При розгляді справи суд підтвердив правову позицію по справі № 6-2808цс15, згідно якої потерпілий у ДТП може вимагати відшкодування шкоди у того, хто завдав шкоду, не дивлячись на те, що його відповідальність застрахована.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань - деліктному і договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, при наявності передбачених ст.1192 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, незалежно від того, чи застрахована цивільно- правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно- правова відповідальність якої застрахована після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в рамках та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи вказане вище, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідачки суми завданої шкоди у розмірі 8492 грн. 55 коп., з урахуванням вже сплачених відповідачкою 1000 грн., підлягаючими задоволенню.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки 6267 грн. 50 коп. суми інфляційних втрат і 752 грн. 46 коп. суми трьох відсотків річних, задоволенню не підлягають, оскільки між позивачем і відповідачем на час скоєння ДТП не існувало договірних зобовязань, які існували між страховою компанією і ОСОБА_2. ОСОБА_5 того, з часу скоєння ДТП- 18.10.2013 року і до часу звернення до суду з позовом 25.10.2016 року, позивач не звертався до відповідача з позовом про відшкодування йому суми завданої матеріальної шкоди з невідомих причин.

Позовні вимоги позивача у частині стягнення з відповідача сплаченої суми судових витрат у розмірі 551 грн. 20 коп.,відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають задоволенню

Керуючись ст. 1166, 1187 ЦК України, ст..ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася у с.Шахти Ростовської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування завданої дорожньо- транспортною пригодою матеріальної шкоди 8492 грн. 55 коп., сплачений судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик