Справа № 648/2590/16-ц
Провадження № 2/648/662/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року с.м.т. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

Головуючого судді - Бугрименка В.В.

секретаря - Когут Є.А.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що являється власником домоволодіння №71 по вулиці Жовтневій в селі Дарївка Білозерського району Херсонської області та власником земельної ділянки площею 0,1473 га., на якій розміщене вказаний будинок. Власником суміжної земельної ділянки та будинку №73 являється ОСОБА_2. У вказаному будинку постійно проживають батьки ОСОБА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Зазначає, що вказані особи не дотримуються правил добросусідства. Так, 12 червня 2015 року ОСОБА_5 в порушення положень ст.105 Земельного кодексу України, самовільно відрізав гілку дерева, яке росло на земельній ділянці позивача та викинув дану гілку на її ділянку. 29 лютого 2016 року ОСОБА_2 викинула сміття на її земельну ділянку. 20 червня 2016 року ОСОБА_5, знаходячись на земельній ділянці ОСОБА_2, через огорожу, обприскав невідомою речовиною плодові рослини (кущі аргуса), які ростуть на земельній ділянці позивача, після вживання яких позивач отруїлася. За даним фактом порушено кримінальне провадження. 21 квітня 2016 року ОСОБА_2 викинула сміття (екскременти тварин) на земельну ділянку позивача. 21 квітня 2016 року ОСОБА_6 здійснювала маніпуляції обрядового характеру з подальшим викиданням сміття на земельну ділянку позивача. Вказані дії відповідачів не дають їй можливості використовувати земельну ділянку за призначенням. Просила на підставі ст.ст.91, 152 Земельного кодексу України, з врахуванням уточнених позовних вимог, зобовязати відповідачів обирати способи використання земельної ділянки №73 по вулиці Жовтнева в с.Дарївка, при яких власнику сусідньої земельної ділянки №71 по вулиці Жовтневій в с.Дарївка, завдається найменше незручностей. Зобовязати відповідачів не знищувати та не пошкоджувати зелені насадження, що знаходяться на земельній ділянці позивача, не здійснювати викид сміття та шкідливі речовин на земельну ділянку позивача та вздовж паркану, що розділяє суміжні земельні ділянки.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник позов не визнали. Відповідач дала пояснення, що на протязі тривалого часу між її родиною та позивачем мають місце неприязні відносини, а саме у звязку порушенням позивачем спільної межі земельних ділянок. За рішенням суду позивача зобовязано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку відповідача. З того часу між ними виникають постійні сварки. Вона неодноразово зверталася до органів місцевого самоврядування, з приводу дій позивача, але вказані звернення не дали результатів. Щодо подій, які мали місце 21 квітня 2016 року зазначила, що сміття (екскременти тварин) на земельну ділянку позивача не викидала, остання її обмовляє, з відра висипала землю для укріплення доріжки, яка проходить на її земельній ділянці вздовж паркану, 29 лютого 2016 року її взагалі не було на території домоволодіння. Вважає, що позивачем не доведено порушення нею та її батьками правил добросусідства. Просила в позові відмовити.

Представник відповідача також вважала позов безпідставним, оскільки викладені в позовній заяві факти не підтверджуються належними та допустимими доказами, вважала, що надані представником позивача відео файли, не є допустимим доказом, оскільки відеофікасація відповідача та її батьків здійснювалась без їх згоди. Крім того, зазначила, що відповідач мав право зрізати гілку дерева, яке росте на території земельної ділянки позивача, оскільки вказана гілка проникла на територію присадибної ділянки відповідачів та створювала перепони у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.Просила в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.

Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши подані позивачем та її представником докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.п. г), е) ч.1 ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачі, дотримуватись правил добросусідства.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Судом встановлено і вказане сторонами не оспорюється, що позивач являється власником присадибної земельної ділянки площею 0,1473 га., яка розташована за адресою: Херсонська область, Білозерський район, село Дарївка, вулиця Жовтнева, 71. Власником суміжної присадибної земельної ділянки площею 0,0995 га. (Херсонська область, Білозерський район, село Дарївка, вулиця Жовтнева, 73) являється ОСОБА_2. В будинку №73 проживають батьки ОСОБА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Викладене також підтверджуються державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯІ №475010, свідоцтвом про право власності на імя ОСОБА_2, рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 23 липня 2014 року, яке набрало законної сили 15 вересня 2014 року.

Між сторонами мають місце неприязні відносини, на що вказують чисельні звернення та скарги сторін, як до органів місцевого самоврядування, так і до правоохоронних органів. (вих.02-29 від 31 липня 2013 року, від 4 березня 2015 року, від 8 лютого 2016 року, лист від 4 лютого 2015 року, вих.02-21 від 18 квітня 2016 року, постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 19 липня 2016 року, тощо)

Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України)

Що стосується вимоги, про зобовязання відповідачів обирати способи використання земельної ділянки, яких позивачу завдаватиметься найменше незручностей, суд вважає, що вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки не являється конкретизованою, від вчинення яких саме дій повинні утриматись відповідачі. На виконання вимог ст.10 ЦПК України, суд розяснив представнику позивача необхідність уточнення вказаної вимоги, разом з цим, останньою вказане залишено без уваги.

Вимоги, про зобовязання відповідачів не знищувати та не пошкоджувати зелені насадження, що знаходяться на земельній ділянці позивача та не здійснювати викид сміття та шкідливих речовин на її земельну ділянку, задоволенню також не підлягають.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

На підтвердження своїх вимог позивачем, крім зазначених листів, надано відеозаписи CH01-2015-12-06-16-52-32 (1), CH01-2016-02-29-18-07-13 (2), CH02-2015-06-20-07-52-15 (3), CH02-2015-06-23-19-00-34 (4), CH02-2016-04-12-19-25-11 (5), CH02-2016-04-21-12-07-47 (6), VID_20160728_061247 (7), VID_20160728_061459 (8).

Клопотання представника відповідача, щодо визнання вказаних відеозаписів недопустимими доказами, з огляду на те, що відповідачі, які зафіксовані на відеозаписі, не давали дозволу на здійснення такого запису, суд вважає безпідставним.

Зі змісту ст.57 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі зокрема і відеозаписів.

Відповідно до ч.4 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

З досліджених в судовому засіданні відеозаписів вбачається, що запис здійснювався з території земельної ділянки позивача. Записом здійснювалось фіксування саме межі земельних ділянок, а не безпосередньо відповідачів.

За таких обставин, суд вважає, що зазначені відеозаписи є допустимим доказом.

Разом з цим, з досліджених відеозаписів №2-8 вбачається, що вони не містять інформації щодо предмету доказування, оскільки з вказаних записів не вбачається, що відповідачі безпосередньо здійснюють викид сміття або шкідливих речовин на земельну ділянку позивача.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на думку суду, позивачем не доведено вчинення відповідачами дій, зазначених у позовній заяві, щодо забруднення земельної ділянки ОСОБА_4 сміттям (екскрементами тварин), вчинення інших дій, які не дозволяють позивачу, використовувати належну їй земельну ділянку за цільовим призначенням, зокрема вплив отруйними речовинами на насадження позивача. Доводи останньої, що саме у вязку з отруєнням ОСОБА_5 плодів аргусу, її здоровю завдано шкоди, є голослівними. Сам по собі факт порушення кримінального провадження за заявою позивача, без встановлення причинного звязку між діями ОСОБА_5 та погіршенням стану здоровя ОСОБА_4, не вказує на вчинення відповідачем дій щодо впливу шкідливими речовинами на земельну ділянку позивача.

Із запису №1 вбачається, що ОСОБА_5, знаходячись на земельній ділянці, яка перебуває в його користуванні, дійсно зрізав гілку з дерева, що знаходилось на присадибній земельній ділянці позивача. Зазначена гілка проникла на земельну ділянку відповідачів. Після зрізу, гілка впала на подвіря ОСОБА_4.

Зі змісту ст.105 Земельного кодексу України вбачається, що у випадку проникнення гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати такі гілки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

За своєю правовою природою право відрізати гілки, які перешкоджають використанню ділянки за цільовим призначенням, є формою самозахисту, в загальному вигляді регламентованою ст. 19 ЦК України. Воно також випливає зі змісту ст. 90, 95 Земельного кодексу України.

Враховуючи, що цільове призначення земельної ділянки відповідачів - обслуговування житлового будинку та господарських споруд, суд вважає у ОСОБА_5 було право відрізати вказану гілку, оскільки вона проникла на земельну ділянку відповідачів, знаходилась на невеликій відстані від будинку, а отже була перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.90, 91, 95, 103, 105, 152 Земельного кодексу України, 16, 19 ЦК України, ст. ст.3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 213-218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Білозерський районний суд Херсонської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В. Бугрименко