Справа № 161/2376/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/1495/16 Категорія: 59 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

секретар Кирилюк О.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Луцька міська рада, про усунення перешкод у користуванні проїздом за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 подану від її імені представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.09.2016 року позов задоволено частково.

Постановлено зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні проїздом по АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_5, за власний рахунок, привести його в попередній стан, шляхом часткового демонтажу відмостки житлового будинку по АДРЕСА_2 і огорожі та забезпечення ширини проїзду 3,0м.

В задоволенні позову до ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 551,20грн. (п'ятсот п'ятдесят одну гривню 20 копійок) судових витрат по справі.

Не погоджуючись з цим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що відповідач, здійснивши будівельні роботи на земельній ділянці, яка не відводилась їй для цієї мети, порушила права позивача ОСОБА_3 на користування проїздом до свого будинку а таким чином самим будинком. Такий висновок суду є правильним.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.04.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушиком B.C. і зареєстрованого в реєстрі за №473.

Співвласником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4 проживає у даному будинку.

Висновком №О-83 судової будівельно-технічної експертизи від 05.08.2016р., проведеної згідно з ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2016 року, встановлено зовнішнім оглядом та замірами наявність проїзду до житлового будинку АДРЕСА_1 розташованого між житловим будинком АДРЕСА_2 (реконструйованої під житловий будинок господарської споруди) по АДРЕСА_2 та підпірною бетонною стіною становить 3,59м, наявність підвищеної відмостки житлового будинку АДРЕСА_1 довжина проїзду від АДРЕСА_1 до житлового будинку АДРЕСА_2

У цьому висновку зазначено, що проїзд до житлового будинку АДРЕСА_2 не відповідає вимогам будівельних норм (ДБН 360-92**"Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень.", ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт.", ДБН В. 1.1.7-2002 "Захист від пожежі. Пожежна безпека об'єктів будівництва.") та пожежним вимогам (ПРАВИЛА пожежної безпеки в Україні НАПБ А.01.001- 2004) по ширині проїзду .

Установивши наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення гарантованих ст. 391 ЦК України прав позивача на користування належним їй будинком унаслідок неможливості доїзду.

Довідкою Луцької міської ради від 14.09.2015 року № К-2605/1.2-090 підтверджується, що унаслідок проведення ОСОБА_2 робіт по влаштуванню фундаменту та ремонту відмостки реконструйованої під житловий будинок житлової споруди, зменшено ширину доїзду до будинку по АДРЕСА_1 У зв'язку з цим ОСОБА_2 зобов'язано забезпечити ширину проїзду до 3-х метрів.

Наведеним спростовуються доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про недоведеність запланованого проїзду між АДРЕСА_1

Крім цього встановлено, що інший доїзд до будинку АДРЕСА_1 відсутній у зв'язку з розташуванням будинку у тупику.

Апелянт безпідставно посилається на генеральний план земельної ділянки АДРЕСА_2, як на доказ відсутності запланованого проїзду між будинками №11 та № 13, оскільки цей план стосується лише однієї земельної ділянки, а не забудови вулиці чи мікрорайону (а.с.35).

Крім цього, згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основним видом містобудівної документації на місцевому рівні є Генеральний план населеного пункту, а не окремої земельної ділянки, як стверджує апелянт.

З листа виконкому Луцької міської ради від 12.04.2016 року № 0-26/173 вбачається, що генеральним планом міста не передбачалося проектування проїздів, а лише житлових вулиць та магістралей.

Детальний план району АДРЕСА_2 не розроблявся.

Вимога щодо влаштування проїздів до житлових будинків визначена Державними будівельними нормами (ДБН 360-92**), пункт 3.22 яких передбачає ширину проїзду 3.5 метри.

Дослідженим проектом забудови будинку по АДРЕСА_1 підтверджується наявність проїзду до цього будинку, і його ширина становить більше, ніж 3 метри (а.с.5).

Також представники сторін не заперечували тієї обставини, що на час придбання кожним із них об'єктів нерухомості, між будинками існував проїзд, по якому міг проїхати автомобіль.

Також представник відповідача не заперечував про відсутність у нього правовстановлюючих документів чи документів про право користування на земельну ділянку, на якій самовільно переобладнано господарську споруду у житловий будинок, та унаслідок облаштування відмостки до якої, зменшено ширину проїзду. Відповідач не довів, що ширина проїзду зменшена не унаслідок самочинного будівництва.

Доводи апелянта про неповноту висновку судової будівельно-технічної експертизи не заслуговують на увагу, оскільки у висновку міститься відповідь на поставлене судом питання, він містить мотиви, які є достатніми для вирішення спору.

Щодо доводів про невстановлення технічної можливості облаштування проїзду, то така можливість може бути забезпечена шляхом знесення самовільно збудованих споруд і приведення місць загального користування у той стан, який вони мали до самочинного будівництва, так як встановлено, що до проведення таких робіт відповідачем, ширина проїзду була достатня. Для знесення самовільно споруджених об'єктів законом не вимагається встановлювати наявність технічної можливості для цього.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених у рішенні, яке постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 303, 304, 307,308, 314, 315 ЦПК України

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 подану від її імені представником ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: