У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство «Господар», про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні власністю за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 3/20 частки квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох ізольованих кімнат площею 8,2 кв.м, 19,9 кв.м та 21,2 кв.м, кухні, ванної кімнати, коридору та вбиральні. У спірній квартирі проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які чинять перешкоди у користуванні її майном, а саме не впускають її у спірну квартиру.

Враховуючи наведене, просила встановити порядок користування вказаною квартирою, виділивши їй у користування житлову кімнату площею 8,2 кв.м, а відповідачам - житлові кімнати площею 19,9 кв.м та 21,2 кв.м, приміщення загального користування залишити у спільному користуванні.

Також просила зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом передачі дублікатів ключів від квартири; вселити позивача у спірну квартиру та розділити особові рахунки з оплати житлово-комунальних послуг між позивачем і відповідачами.

Рішенням Личаківского районного суду м. Львова від 13 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_3 у вказану квартиру.

У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2015 року рішення Личаківского районного суду м. Львова від 13 листопада 2014 року в частині відмови у визначенні порядку користування квартирою скасовано, в частині задоволення позову - змінено з ухваленням нового рішення.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 з виділенням у володіння та користування ОСОБА_3 житлової кімнати площею 8,2 кв.м, у користування та володіння ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - житлових кімнат площею 21,2 кв.м та 19,9 кв.м. Приміщення кухні, ванної кімнати, вбиральні та коридору залишено у спільному користуванні співвласників.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її у житлову кімнату площею 8,2 кв.м.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2015 року і просить залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони у справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, в якій ОСОБА_3 належить 3/20 частки, ОСОБА_5 - 1/5 частки, ОСОБА_6 - 1/5 частки та ОСОБА_4 - 9/20 частки квартири.

Спірна квартира складається із трьох житлових кімнат площею 8,2 кв.м, 19,9 кв.м і 21,2 кв.м, кухні площею 14,7 кв.м, ванної кімнати площею 4,1 кв.м, вбиральні площею 1 кв.м та коридору площею 7,9 кв.м. Загальна площа квартири становить 77 кв.м, житлова - 49,3 кв.м.

Частка, що належить ОСОБА_3, у загальній площі квартири становить 11,55 кв.м, у житловій - 7,39 кв.м.

Судами встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що право власності особи є непорушним і, зважаючи на те, що ОСОБА_3 є власником 3/20 часток спірної квартири, вселив її та усунув перешкоди в користуванні спірною квартирою.

Відмовляючи у іншій частині позову, суд першої інстанції виходив з того, що порядок користування спільною частковою власністю здійснюється за згодою власників, а розподіл особових рахунків з оплати житлово-комунальних послуг суд здійснювати не уповноважений.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині, у якій позов задоволено, та скасовуючи в частині відмови у визначенні порядку користування квартирою, суд апеляційної інстанції виходив з того, що співвласник у спільній частковій власності має право на захист своїх прав у разі відсутності згоди між власниками щодо здійснення права спільної часткової власності, а усунення перешкод без вселення позивача в конкретну кімнату призведе до поглиблення конфлікту між сторонами; виділив ОСОБА_3 у володіння та користування житлову кімнату площею 8,2 кв.м, що на 0,81 кв.м більше від її ідеальної частки і є адекватним розміру її частки у праві власності на спільне майно.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на встановлених судами обставинах справи та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Суд апеляційної інстанції, виділяючи ОСОБА_3 кімнату 8,2 кв.м, що перевищує її ідеальну частку на 0,81 кв.м, виходив із засад розумності та справедливості, оскільки між сторонами існує конфлікт щодо порядку користування квартирою. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно і не порушує їх прав як власників.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, оскільки встановлений рішенням порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, рішення апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2015 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук