У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до садівничого товариства «Дубки» про визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою її представником - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 1994 року Херсонським бюро технічної інвентаризації на ім'я її матері - ОСОБА_5, видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким садовий будинок № НОМЕР_1, що розташований у садівничому товаристві «Дубки» (далі - СТ «Дубки») зареєстрований за останньою на праві особистої власності в ідеальній частці. 11 травня 2001 року ОСОБА_5 видано державний акт на право приватної власності на землю, відповідно до якого їй належала земельна ділянка АДРЕСА_2, на якій в свою чергу і знаходиться зазначений садовий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Спадщину, яка залишилась після смерті матері, прийняла вона, отримавши 14 липня 2010 року свідоцтво про право на спадщину за законом на приватизовану земельну ділянку площею 0,1109 га у СТ«Дубки». Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок № НОМЕР_1 було відмовлено, оскільки за життя спадкодавець не отримала на нього належного на той час правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на садовий будинок АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на садовий будинок з надвірними господарськими будівлями АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері, тому відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що наданий суду технічний паспорт свідчить про те, що садовий будинок 1994 року забудови, проте жодних дозвільних документів на його будівництво немає. Реєстраційне посвідчення на садовий будинок № НОМЕР_1 згідно з даними комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» на теперішній час втратило юридичну силу, отже, садовий будинок не був узаконений спадкодавцем, а право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов до них із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яку прийняла у встановленому законом порядку її дочка - ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом.

14 липня 2010 року державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1109 га для ведення садівництва у СТ «Дубки», що розташована на території Херсонської міської ради, правий берег р. Кошова в районі с. Комишан. Право власності на земельну ділянку зареєстровано реєстраційною службою Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні 7 квітня 2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 7квітня 2015 року.

Разом з тим державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок № НОМЕР_1, що розташований на вказаній земельній ділянці, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б свідчили про належність наведеного вище нерухомого майна спадкодавцеві.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи Херсонського бюро технічної інвентаризації на садовий будинок № НОМЕР_1, будинок побудовано в 1968 році, що також зазначено і в технічному паспорті на будинок від 17 листопада 1994 року.

Також матеріали справи містять відомості про те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської обласної ради народних депутатів від 11 листопада 1967 року № 178/20 та рішення садівничого товариства від 29 вересня 1968 року № 4 померлій ОСОБА_5 виділена земельна ділянка для ведення садівництва у СТ «Дубки» на території Херсонської обласної ради.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Проте у порушення зазначених норм процесуального права апеляційний суд на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов передчасного висновку, вказавши, що спірний садовий будинок побудовано у 1994 році.

Згідно з п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

Крім того, у листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23 березня 1999 року № 12/5-126, зокрема, роз'яснюється, що по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).

Отже, суду слід встановити час побудови спірного садибного будинку, оскільки від цього залежить, чи повинен цей об'єкт прийматись в експлуатацію та який порядок набуття будинку у власність існував на той час, а також правильне вирішення спору у частині застосування норм матеріального права.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд наведені положення закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов передчасного висновку про відмову в позові.

За таких обставин рішення апеляційного не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником - ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик