Ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., ЗавгородньоїІ.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошового боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2013 року з відповідача було стягнуто позику у розмірі 69 576 грн. З метою виконання цього рішення суду було відкрито виконавче провадження, однак з відповідача стягнуто лише 1 309,77 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 20 275,22 грн, проценти за користування коштами у розмірі 11 946,67 грн та три проценти річних у розмірі 2 901,33 грн.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 грудня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати у розмірі 20 275,22 грн, проценти за користування коштами (на рівні облікової ставки) у розмірі 11 946,67 грн та три проценти річних (за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання) у розмірі 2 901,33 грнта судовий збір у розмірі 351,23 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Перевіривши у відповідності до вимог статті 335 ЦПК України правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегією суддів встановлено, що суди, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам закону.

Крім того, висновки судів про задоволення позову відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1412цс16.

Так, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України у поєднанні зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

З указаного вбачається, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності і обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня Л.М. Мазур