Провадження № 2/369/4454/16
14.12.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Прикметі І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 22 січня 2014 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 12 200 грн., на підтвердження чого ОСОБА_2 власноручно склав розписку від 22 січня 2014 року.
Відповідно до умов вказаного договору позики ОСОБА_2 зобовязався повертати суму позики рівними частинами у розмірі 2000 грн. щомісячно, в період з 31 січня 2014 року по 15 квітня 2014 року.
В порушення взятих на себе зобовязань ОСОБА_2 неналежним чином виконував свої зобовязання, та відмовився повертати суму позики, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 12 200 грн..
На час звернення з позовом до суду ОСОБА_2 грошові кошти не повернув а свої зобовязання не виконав. Загальна сума боргу, яка підлягає поверненню становить 12 200 грн., загальна сума пені складає 1 196 грн. 40 коп., загальна сума індексу інфляції складає 11 230 грн. 18 коп., три відсотки річних становлять 985 грн. 03 коп..
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики у розмірі 12 200 грн., нараховану пеню за весь період прострочення в розмірі 1 196 грн. 40 коп., суму індексу інфляції в розмірі 11 230 грн. 18 коп., три відсотки річних в розмірі 985 грн. 03 коп..
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду від позивача надійшла заява, в якій позивач позов підтримав та просив розглянути справу за його відсутності.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Оскільки позивач в поданій суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Судом встановлено, що 22 січня 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав у борг 12 200 грн. та зобовязався їх повернути до 15 квітня 2014 року.
ОСОБА_2 зобовязався повертати борг рівнозначними платежами в розмірі 2 000 грн. щомісячно.
На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2 видав письмову розписку від 22 січня 2014 року.
Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).Тому, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями.
Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.
Станом на 16 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 12 200 грн. не повернув позивачу ОСОБА_1. Загальна сума нарахованої пені становить 1 196 грн. 40 коп., яка нарахована за період з 01 лютого 2014 року по 16 жовтня 2014 року, інфляційні втрати нараховані за період з 01 лютого 2014 року по 16 листопада 2016 року 11 230 грн. 18 коп., три проценти річних нараховані з 01 лютого 2014 року по 16 листопада 2016 року 985 грн. 03 коп..
Враховуючи викладене, у звязку з неналежним виконанням взятих на себе обовязків по поверненню коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1В підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 25 611 грн. 61 коп..
Понесені витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 526, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 22 січня 2014 року борг в розмірі 25 611 грн. 61 коп., яка складається із суми основного боргу -12 200 грн., пені 1 196 грн. 40 коп., інфляційних втрат 11 230 грн. 18 коп., трьох відсотків річних 985 грн. 03 коп., а також судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.