Справа № 242/5360/16-ц
Провадження № 2/242/1791/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
09 грудня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" про визнання права власності на нерухоме майно та зняття заборони на відчуження, -
Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 02.02.2012 року вона у ОСОБА_2 (далі - Відповідач 1) придбала квартиру за адресою: Донецька область, м. Донецьк, пр. Панфілова, 24/18. Договір було посвідчено нотаріусом та зареєстровано у БТІ м. Донецька. В подальшому вона уклала договір іпотеки з ПАТ "Український бізнес банк" (далі - Відповідач 2), за умовами якого передала вказану квартиру в іпотеку з метою виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 перед Відповідачем 2. На виконання укладеного договору іпотеки Відповідачу 2 було передано на зберігання оригінал договору купівлі-продажу квартири та на квартиру було накладено заборону відчуження. У зв'язку з проведенням АТО на території Донецької області, оригінал правовстановлюючого документа на квартиру було втрачено через захоплення приміщення банку у м. Донецьку, тому вона не має можливості розпорядитися своїм майном. На підставі викладеного просить визнати за собою право власності на вищевказану квартиру у зв'язку зі втратою правовстановлюючих документів та скасувати заборону відчуження у зв'язку з повною виплатою заборгованості за кредитним договором.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
В судове засідання відповідачі не зявилися, будучи належним чином повідомленим про день слухання справи. ОСОБА_4 ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, прийшов до наступного.
ОСОБА_4 договору купівлі-продажу від 02.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 02.02.2012 року договір купівлі-продажу від 02.02.2012 року зареєстровано в Державному реєстрі правочинів.
ОСОБА_4 кредитного договору № КЗИПФ/1015784.1 від 30.09.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Український бізнес банк" та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 400 000,00 грн. на споживчі потреби зі сплатою 18,200% річних зі строком до 29.09.2018 року.
ОСОБА_4 договору іпотеки від 30.09.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Український бізнес банк" та ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_1, предметом іпотеки є трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, що забезпечує вимогу іпотекодержателя, яка випливає з кредитного договору № КЗИПФ/1015784.1 від 30.09.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Український бізнес банк" та ОСОБА_3.
Відповідно до п. 4.1.12 договору іпотеки іпотекодавець зобов'язаний передати іпотекодержателю на зберігання за актом приймання-передачі оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки.
ОСОБА_4 приймання-передачі документів від 30.09.2013 року ОСОБА_6 передав, а представник Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" прийняв - договір купівлі-продажу квартири від 02.02.2012 року на 4 аркушах та технічний паспорт на квартиру № 18 в житловому будинку № 24 по проспекту Панфілова у місті Донецьку на 5 аркушах.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності, суд виходить з того, що згідно з ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
ОСОБА_4 з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
ОСОБА_4 з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Крім того, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
З довідки Відповідача 2 від 30.11.2016 року № 3125 видно, що правовстановлюючі документи на квартиру № 18 в житловому будинку № 24 по проспекту Панфілова у місті Донецьку знаходилися у приміщенні та сховищах головного офісу банку у м. Донецьку, а у зв'язку з проведенням АТО на території м. Донецька ПАТ "Український бізнес банк" не має можливості повернути правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомого майна, який був переданий в іпотеку.
ОСОБА_4 ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. ОСОБА_4 ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону
Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник може звернутися до суду з вимогою усунення будь-яких порушень його права. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника на усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 30.09.2013 року встановлено, що на нерухоме майно - квартиру № 18 в житловому будинку № 24 по проспекту Панфілова у місті Донецьку, яка належить ОСОБА_1, накладено обтяження у виді заборони на нерухоме майно та обтяжувачем є ПАТ "Український бізнес банк" на підставі договору іпотеки від 30.09.2013 року.
Відповідно до довідки ПАТ "Український бізнес банк" від 30.11.2016 року № 3126, станом на 30.11.2016 року ОСОБА_3 виконала у повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором № КЗИПФ/1015784.1 від 30.09.2013 року та претензій щодо погашення заборгованості банк не має.
Відповідно до п. 6.2 договору іпотеки право застави, та відповідно і цей договір, припиняє чинність у разі, зокрема - припинення основного зобов'язання, забезпеченого цією іпотекою.
ОСОБА_4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року N 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Суд не вправі відмовити у відкритті провадження у справі про зняття арешту з майна, якщо справа, у зв'язку з якою накладено арешт на майно, не вирішена, оскільки зазначене, зокрема, впливає на перебіг позовної давності. У разі неможливості розгляду такого позову до вирішення іншої справи суд відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК зупиняє провадження у справі про зняття арешту з майна. Відповідно до статті 130 ЦПК при проведенні попереднього судового засідання, а якщо воно не проводиться, то при підготовці справи до судового розгляду, суд має визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, з'ясувати, які докази подані чи подаються кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень, а також з яких правовідносин виник спір, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зокрема, у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов'язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно.
З урахуванням положень Закону України від 15 квітня 2014 року N 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у разі неможливості надання суду зазначених документів розгляд справи здійснюється за документами і матеріалами (доказами), поданими учасниками судового процесу, якщо вони є достатніми для прийняття відповідного судового рішення.
ОСОБА_4 ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.
ОСОБА_4 ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позивач набула право власності на квартиру, зареєструвала його відповідно до положень закону, передала оригінали документів на квартиру Відповідачу 2, які через проведення АТО на території м. Донецька було втрачено, повне погашення кредиту, а тим самим припинення договору іпотеки, тому позовна заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 11, 15, 88, 209, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" про визнання права власності на нерухоме майно та зняття заборони на відчуження - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, у зв'язку з втратою правовстановлюючих документів право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 147,2 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Скасувати заборону на відчуження нерухомого майна, що зареєстрована в реєстрі за № 4500, а саме - трикімнатну квартиру загальною площею 147,2 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка була накладена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, при посвідченні договору іпотеки від 30 вересня 2013 року.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя