Справа № 307/2235/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Кожух О.А.

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 на ухвалу судді Тячівського районного суду від 19 серпня 2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», де третя особа: публічне акціонерне товариство «Промислово-інвестиційний банк», про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Тячівського районного суду від 19 серпня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа Банк», де третя особа: ПАТ «Промислово-інвестиційний банк», про визнання кредитного договору недійсним повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу судді, мотивуючи свою вимогу порушенням суддею норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Межі доводів апеляційної скарги висновок суду про те, що кредитний договір не можна оскаржувати в суді за вибором позивача згідно із ЗУ «Про захист прав споживачів» є невірним, оскільки у відповідності до висновку, викладеного в рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія ЗУ «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору.

ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, підтримав апеляційну скаргу.

Представник ПАТ «Альфа Банк» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності представника Банку.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Повертаючи позовну заяву, суддя виходив з того, що із позовної заяви не вбачається наявність правовідносин між сторонами, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», тобто відсутні підстави для звернення із даним позовом за зареєстрованим місцем проживання позивача, так як згідно позиції Верховного Суду України застосування положень ЗУ «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення цього Закону не можуть застосовуватися, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Проте з таким висновком судді погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачем ставиться вимога про визнання недійсним кредитного договору по наданню споживчого кредиту у звязку з тим, що на думку позивача, при укладенні оскаржуваного договору було порушено порядок його укладання, а саме: Банком не було надано окремого письмового документу з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, тобто не було надано споживачеві всієї інформації про умови кредиту та укладено спірний договір із несправедливими умовами з порушенням прав споживача.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина С. А. М. щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, судам слід розглядати із врахуванням положень ЗУ «Про захист прав споживачів».

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів" (Судові прецеденти, Постанова, Верховний Суд|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 18.11.2015, № 6-187цс15, Верховний Суд України. Судова палата у цивільних справах).

Частиною 5 ст. 110 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Всупереч вказаної норми, суддя прийшов до помилкового висновку про повернення позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_2 є: Закарпатська область, с. Грушево, вул. Леніна, 11, Тячівського району, отже із позовом про захист своїх прав як споживача банківських послуг за договором споживчого кредиту він правомірно звернувся до Тячівського районного суду за місцем своєї реєстрації, проживання та виконання договору.

За таких обставин, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, ухвала судді підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Тячівського районного суду від 19 серпня 2016 року скасувати, а питання відкриття провадження в справі направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: