АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/1879/15-ц Головуючий в І інстанції: Хоменко В.Г.
Номер провадження: №22-ц/791/751/2016 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 31 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, діючої в інтересах ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_3, до ОСОБА_5 про визнання права власності та права користування на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

22.07.2015 року ОСОБА_3, діюча в інтересах ОСОБА_4, звернулася до суду з вказаним позовом, в якому після уточнень просила: визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,22га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; виділити позивачу в користування земельну ділянку площею 0,35га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за тією ж адресою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі - продажу від 25 травня 2006 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 житловий будинок, який розташований за вказаною адресою, на земельній ділянці загальною площею 0,57га, але зареєструвати своє право на земельну ділянку в органах реєстраційної служби не має змоги, оскільки відповідач відмовляється надати відповідні правовстановлюючі документи, посилаючись на те, що в нього не має часу тощо. Наявність земельної ділянки підтверджується повідомленням Держзмагенства у Генічеському районі Херсонської області, згідно якого у Генічеському районі на підставі рішення Червонопрапорної сільської ради №44 від 10 серпня 1995 року ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку площею 0,2159 га для будівництва та обслуговування вказаного вище житлового будинку. Дане право посвідчено державним актом на землю серії НОМЕР_1, який зареєстровано Червонопрапорною сільською радою в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 13 листопада 1995 року № 79. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.1996 року власником житлової будівлі, яка розташована на земельній ділянці площею 0,57га став ОСОБА_5 Вважає, що у зв?язку з тим, що правовстановлюючі документи були втрачені, позивач позбавлений можливості оформити земельну ділянку в позасудовому порядку, а тому змушений звертатись до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 31 серпня 2015 року позов було задоволено. Суд вирішив: визнати за позивачем ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,22га, у порядку ст.120 ЗК України, що належала ОСОБА_6, від загальної площі земельної ділянки 0,57га, відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 13 листопада 1996 року, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1; визначити ОСОБА_4 в особисте користування земельну ділянку загальною площею 0,35га, від загальної площі земельної ділянки 0,57га, без врахування площі під житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, яка розташована за тією ж адресою. Також було вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду в частині визначення ОСОБА_4 в особисте користування земельної ділянки площею 0,35га скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначила, що суд не звернув уваги на відсутність доказів, що відповідне право користування спірною земельною ділянкою площею 0,35га виникло у попереднього власника. Також зазначила, що суд неправомірно без належних доказів визначив цільове призначення цієї земельної ділянки площею 0,35га, чим вийшов за межі своєї компетенції. Крім того, вказала, що судом не притягнуто до участі в справі сільську раду, оскільки спірна земельна ділянка не перебувала у праві власності, а тому належить до земель громади, а прийняте судове рішення впливає на її права та обов'язки. Також зазначила, що питання надання їй спірної земельної ділянки вирішувалось сільською радою ще в червні 2006 року, рішенням якої було надано їй дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки, до складу яких входить і спірна земельна ділянка. Таке рішення було прийнято повторно в березні 2012 року. Із останнього рішення вбачається, що ця земля, яка передається їй у власність, відноситься до земель запасу сільськогосподарського призначення ради, що свідчить про те, що іншим особам вона не виділялась. Також вказала, що використовує зазначену земельну ділянку з 2006 року з дозволу сільради, оскільки ліквідувала сміттєзвалище за власні кошти. Ця земельна ділянка має кадастровий номер, який також отримано нею. Також вказала, що з акту встановлення меж земельної ділянки від 22.06.2012 року, який містить підпис ОСОБА_7, вбачається, що вказана земельна ділянка ніколи не перебувала у користування ОСОБА_4 або ОСОБА_5, оскільки спірна земельна ділянка входить в загальну площу земельної ділянки площею 0,97га, яка надана їй сільрадою. Враховуючи викладене, вважає, що суд неправомірно позбавив її права власності на спірну земельну ділянку, передавши її у користування іншій особі.

Таким чином, судове рішення суду оскаржується лише в частині визначення за ОСОБА_4 права користування земельною ділянкою загальною площею 0,35га. і не оскаржується в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,22га.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позов на підставі ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України в частині визначення позивачу в особисте користування земельної ділянки загальною площею 0,35га, суд першої інстанції виходив того, що після купівлі житлового будинку до позивача як набувача від ОСОБА_5 перейшло право особистого користування прилеглою земельною ділянкою площею 0,35га.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов при порушенні норми матеріального і процесуального права, що згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині і ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Червонопрапорною сільською радою Генічеського району 13.11.1995 року на підставі рішення Червонопрапорної сільської ради №44 від 10.08.1995 року, ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 0,22га, яка розташована на по АДРЕСА_1, з цільовим призначення під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.34).

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №10702804, виданого Генічеським ДБТІ 22.05.2006 року, ОСОБА_5, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу б/н від 05.06.1996 року на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за вказаною вище адресою (а.с.32).

Згідно довідки виконавчого комітету Червонопрапорної сільської ради №475 від 2006 року, ОСОБА_5 є господарем житлового будинку за вказаною адресою на земельній ділянці загальною площею 5700кв.м, яка зареєстрована згідно рішення Червонопрапорної сільської ради №16 від 29.07.1994 року (а.с.18).

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 25.05.2006 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 купив житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами за вказаною адресою, розташований на земельній ділянці площею 57000кв.м (а.с.9).

Згідно з долученої при апеляційному розгляді справи інформаційної довідки з Державних реєстрів: з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 02.11.2015 року ОСОБА_4 продав вказаний житловий будинок ОСОБА_8, яка на теперішній час є його власником (а.с.113).

Тобто, зазначений будинок був відчужений позивачем після ухвалення оскаржуваного рішення.

Вказане підтверджують сторони у справі.

Рішеннями Червонопрапорської сільскої ради від 21.08.2006 року та від 20.03.2012 року громадянам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства безоплатно у власність із земель запасу сільськогосподарського призначення Червонопрапорної сільської ради в межах населеного пункту Червонопрапорне (зокрема для ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,97га за адресою АДРЕСА_2) (а.с.47, 48-49).

ОСОБА_2 було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,9700га, за яким присвоєно кадастровий номер земельної ділянки (а.с.65).

Як вбачається з викопіювання земельних ділянок, підписаного сільським головою та спеціалістом із земельних питань, спірна земельна ділянка площею 0,35га входить до складу земельної ділянки площею 0,97га, яка виділяється ОСОБА_2 (а.с.50).

Крім того, було складено акт від 22.06.2012 року про встановлення на місцевості та погодження меж земельної ділянки площею 0,9700га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (а.с.66).

Зазначений акт підписано всіма сусідніми землекористувачами, в тому числі і ОСОБА_7 як землекористувачем будинку по АДРЕСА_1.

Таким чином, згідно з матеріалами справи в наявності є право ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку площею 0,35га.

Слід зазначити, що участь сторін у цивільному процесі зумовлена тим, що судовий спір має місце саме між ними і його вирішення впливає безпосередньо на їх права чи обов'язки.

Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

У матеріалах справи відсутні клопотання позивача про залучення ОСОБА_2 до участі в справі в якості співвідповідача та позивач не заявляв вимог до них.

Суд першої інстанції у порушення ст.ст.11, 33, ч.4 ст.10 ЦПК України не роз'яснив позивачеві його права на подачу заяви про залучення ОСОБА_2 до участі у справі в якості співвідповідача, хоча оскаржене рішення безпосередньо стосуються її прав та інтересів.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, прийшовши до висновку у цій справі про визнання за позивачем права користування зазначеною земельною ділянкою площею 0,35га, суд тим самим вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_2, яка не брала участі у справі.

Крім того, слід зазначити таке.

Ч.ч.1 та 2 ст.116 ЗК України установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до ч.ч.1, 2, 6-9 цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки; рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Суд першої інстанції не врахував, що встановлений ст.ст.116, 118 ЗК України порядок передачі земельних ділянок громадянам позивачем чи попереднім власником будинку по АДРЕСА_1 на земельну ділянку площею 0,35га дотриманий не був і помилково вважав, що зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,57га і тому помилково на підставі ст.ст.377 ЦК України, 120 ЗК України задовольнив позов в частині визначення позивачу в особисте користування земельної ділянки площею 0,35га.

Навпаки, з вказаного вище державного акту на земельну ділянку вбачається, що попередній власник ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку під зазначений будинок, але площею всього 0,22га.

Отже, спірна земельна ділянка у встановленому ст.ст.116, 118 ЗК України порядку позивачу чи попередньому власнику у користування чи власність не передавалася, технічна документація на них не виготовлялася, земельна ділянка в натурі не виділялася. Враховуючи зазначене, оскільки передача земельних ділянок у власність громадянам відноситься до виключної компетенції органів місцевого самоврядування, а суд своїм рішенням не може їх підміняти, тому не має правових підстав для визначення позивачу ОСОБА_4 в особисте користування спірну земельну ділянку загальною площею 0,35га.

Враховуючи викладене, з зазначеної підстави, а також через незалучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 позов ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_3, в частині визнання права користування на земельну ділянку площею 0,35га є необґрунтований та таким, що задоволенню не підлягає, а тому судове рішення в цій частині слід скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Крім того, слід вказати на наступне.

При апеляційному розгляді справи було встановлено факт смерті позивача ОСОБА_4, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 і що підтверджується свідоцтвом про смерть. У зв'язку з цим провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників позивача.

Згідно відповіді від 05.09.2016 року завідуючої Другої Херсонської державної нотаріальної контори (на запит суду) спадкова справа стосовно ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до Спадкового реєстру не заводилась. Також згідно відповіді від 09.09.2016 року заступника Генічеського міського голови (на запит суду) за адресою АДРЕСА_3 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно адресної карти були зареєстровані, крім померлого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., також ОСОБА_3, 12.11.1952р.н. та інші особи.

У зв'язку з цим ухвалою суду від 22.09.2016 року ОСОБА_3 було залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_4

При апеляційному розгляді справи 04.10.2016 року ОСОБА_3, яку було залучено до участі у справі як правонаступника позивача, вказала, що дійсно вона на момент смерті батька ОСОБА_4. була зареєстрована з ним за однією вказаною адресою, що вона не подавала до нотаріальної контори заяву на прийняття спадщини, а також заяву на відмову від спадщини. Інших спадкоємців першої черги немає. Проте вона зазначила, що не вважає себе такою, що прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 І тому вважає, що суд незаконно залучив її до участі у справі як правонаступника батька.

Однак, відповідно до положень ст.1261, ч.3 ст.1268 ЦК України колегія суддів вважає вказані посилання ОСОБА_3 необґрунтованими. Більш того, колегія суддів вважає, що залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_4 саме й направлено на захист її прав та законних інтересів.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином з позивача на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витрати у розмірі 844,72грн.

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309 ЦПК України, ст.ст.116, 118 ЗК України -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 31 серпня 2015 року в частині визначення ОСОБА_4 в особисте користування земельної ділянки загальною площею 0,35га, від загальної площі земельної ділянки 0,57га, без врахування площі під житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3, діючої в інтересах ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_3, до ОСОБА_5 про визнання права користування земельною ділянкою площею 0,35га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 - відмовити.

В решті вказане рішення в апеляційному порядку не переглядалось, як таке, що не оскаржувалось.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 844,72грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська