Рішення

Іменем України

Справа № 712/9564/16-ц

Провадження 2/712/2236/16

15 грудня 2016 року м.Черкаси

Соснівський районний суд м.Черкаси в складі

головуючого судді - Марцішевської О.М.

при секретарі - Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у серпні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що між сторонами був укладений договір дарування від 05.02.2016р., посвідчений приватним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, відповідно до умов якого позивачка подарувала відповідачу кімнати № 98,100 у гуртожитку по вул.Руднєва,97 м.Черкаси, загальною площею 35,6 кв.м. Вказує, що її волевиявлення при даруванні вказаних кімнат не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, правочин вчинений внаслідок збігу тяжких обставин та на завідомо невигідних для неї умовах. Просила суд визнати недійсним укладений договір дарування від 05.02.2016 р. кімнат у гуртожитку.

У наданій суду заяві про збільшення позовних вимог вказує, що 06.07.2016 р. відповідач відчужив спірні кімнати ОСОБА_3 на підставі договору дарування, внаслідок недійсності первісного правочину відчужене на підставі нього майно підлягає витребуванню на користь позивачки. Уточнившись з позовними вимогами, просить визнати недійсним договір дарування від 05.02.2016 р. та на користь позивачки у ОСОБА_3 кімнати 98,100 по вул. Руднєва,97 м.Черкаси.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Вказували, що з 2012 року мати позивачки ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 підтримували стосунки та в період спільного проживання відповідач брав участь у ремонті належної матері позивачки квартири. В 2015 році стосунки погіршились та відповідач предявив вимогу до матері позивачки про сплату грошової компенсації його вкладу у поліпшенні її майна 10 000 доларів США, що призвело до її нервових переживань, тому позивачка внаслідок збігу тяжких обставин запропонувала матері подарувати ОСОБА_2 належні їй кімнати у гуртожитку. Отримавши документи на кімнати ОСОБА_2, домовився з нотаріусом, при оформленні договору дарування позивачка весь час плакала, однак нотаріус, не зважаючи на це, посвідчила договір дарування від 05.02.2016р. Після укладення договору позивачка продовжувала проживати у відчужених кімнатах та стосунки між ОСОБА_2 і її матірю на деякий час відновились, однак у липні стосунки були остаточно припинені та на вимогу ОСОБА_2 позивачка звільнила відчужені нею кімнати від частини своїх речей, після чого звернулась до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, вказував, що з 2012 року проживав сімєю з матірю позивачки ОСОБА_6, вели спільне господарство, спочатку проживали у спірних кімнатах, після придбання останньою квартири АДРЕСА_1 за власні кошти проводив ремонтні роботи та після закінчення ремонту на початку 2014 року разом з ОСОБА_6 переїхав до вказаної квартири. Щодо дарування спірних кімнат №98,100 у гуртожитку по вул.Руднєва,97 у м.Черкаси, позивачка запропонувала сама укласти договір дарування, при оформленні оспорюваного договору нотаріус прочитала текст договору, розяснила права та обовязки, позивачка підтвердила добровільність укладення нею договору дарування. З січня 2016 року позивачка в гуртожитку не проживала, оскільки мешкала в квартирі свого хлопця в мікрорайоні "Митниця". Відповідач після дарування кімнат спільно проживав з матірю позивачки, з якою стосунки на деякий період покращились, за власні кошти та власними силами допомагав матері позивачки по домогосподарству, однак в подальшому стосунки припинились за ініціативою ОСОБА_6, після чого позивачка на початку серпня 2016 р. добровільно без будь-якого примусу забрала всі свої речі, меблі, побутову техніку та звільнила кімнати.

Представник відповідачів ОСОБА_7 позов не визнав, заперечував в проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Вказував, що з з боку відповідача ОСОБА_2 жодних вимог до позивачки з приводу дарування кімнат не було, що виключає будь-який примус відповідача по відношенню до іншої сторони оспорюваного правочину. Заперечив збіг тяжких обставин для позивачки на момент укладення договору дарування від 05.02.2016р. в зв'язку з стосунками її матері з ОСОБА_2, оскільки такі стосунки тривали до укладення даного правочину та продовжувались після його укладення. Також вказував, що при нотаріальному посвідченні договору дарування позивачці були розяснені умови даного правочину щодо безоплатного відчуження нею свого майна та позивачка добровільно на них погодилась, отже при укладенні договору дарування волевиявлення позивачки було вільним та відповідало її волі, що також підтверджує її поведінка, оскільки після дарування кімнат відповідач проживав сімю з її матірю, до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 позивачка ні до, ні після укладення даного правочину не зверталась, а в серпні 2016 року позивачка на вимогу ОСОБА_2 звільнила подаровані кімнати від своїх речей.

Третя особа державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в наданій суду заяві вказувала, що 05.02.2016р. до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з проханням посвідчити договір дарувнаня. Після перегляду наданих документів та бесіди зі сторонами нотаріусом було посвідчено відповідний договір дарування кімнат 98,100 в гуртожитку по вул.Руднєва,97, при цьому сторонам було роз'яснено порядок та правові наслідки укладенння вказаного правочину. Їх спільне волевиявлення на посвідчення договору дарування без застосування примусу чи насильства було зафіксовано договором дарування, зокрема п.п. 6,15. Якоїсь особливої поведінки чи психічного стану дарувальника під час посвідчення договору нотаріусом виявлено не було.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди.

Статтею 719 ЦК Українипередбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину в момент його вчинення ЦК України, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту договору дарування від 05.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний) уклали договір дарування кімнат у гуртожитку, яким дарувальник подарувала, а обдаровуваний прийняв в дар кімнати у гуртожитку №98,100, що знаходяться у м.Черкаси по вул.Руднєва,97, договір зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1-292, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно зі ст. ст. 627, 628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд суду і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Що стосується визнання договору дарування недійсним з підстав передбачених ст. 233 ЦК України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Постановою ПВСУ № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» пунктом 23 роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти

такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Судом встановлено, що договір дарування квартири був підписаний усіма сторонами, тобто за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали.

Згідно ст. 44 та 45 Закону України «Про нотаріат» визначають, що нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, свідчать особисті підписи сторін на правочині.

При цьому аналіз договору дарування від 05.02.2016р. свідчить про те, що ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний) підписали даний договір, розуміючи значення своїх дій, діючи вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених нижче, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, обумовлених нижче, діючи без впливу обману, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, керуючись Главою 55, а також ст.ст. 626. 627 ЦК України, виражаючи взаємне волевиявлення уклалидоговір дарування кімнат у гуртожитку №98,100, що знаходяться у м.Черкаси по вул.Руднєва,97.

Пунктами п.п.6-8 договору сторони передбачили, що даний правочин не є фіктивним та удаваним, і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки. Сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Право власності на відчужувані кімнати у гуртожитку у обдаровуваного виникає з моменту їх прийняття. Прийняттям дарунка вважається одержання обдаровуваним примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

Крім того, пункт 15 договору свідчить про те, що дарувальник стверджує, що дарування здійснюється ним без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, і гарантує, що на момент укладення цього договору вищезазначені кімнати у гуртожитку не перебувають під арештом чи забороною, щодо них не ведуться спори, не встановлені сервітути, тобто право на користування цим житлом членів сім"ї дарувальника, не обтяжено.

Пункт 21 договору дарування свідчить про те, що про зміст прав та обов'язків за цим договором, про правові наслідки укладення правочину нотаріусом сторонам роз"яснено. Згідно пункту 10 оспореного договору дарувальник, свідчить, що інтереси членів сім'ї, які б мати право користування кімнатами у гуртожитку, не порушуються, і що вказані кімнати у гуртожитку є її особистим майном.

Таким чином, 05.02.2016р. ОСОБА_1 виразила своє волевиявлення по передачі належних їй кімнат, будучи особисто присутньою у нотаріуса та підписала без зауважень вказаний договір, вказана угода не суперечить закону, посвідчена у встановленому порядку.

Згідно наданої суду заяви нотаріуса при нотаріальному посвідчення оспорюваного правочину нотаріусом сторонам було роз'яснено порядок та правові наслідки укладенння вказаного правочину. Їх спільне волевиявлення на посвідчення договору дарування без застосування примусу чи насильства було зафіксовано договором дарування, зокрема п.п. 6,15. Якоїсь особливої поведінки чи психічного стану дарувальника під час посвідчення договору нотаріусом виявлено не було. Вказані обставини підтверджені показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 яка у зв'язку з здійсненням підприємницької діяльності як рієлтор надавала консультативну допомогу та була особисто присутня при нотаріальному посвідчення оспорюваного договору дарування від 05.02.2016р.

Як зазначено в договорі дарування та встановлено судом, договір дарування здійснено позивачкою, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, при повному розумінні значення своїх дій. Текст договору викладений чітко, однозначно, без можливості його двоякого розуміння. Позивачка не має вад здоровя, які би перешкодили їй розуміти у повній мірі значення своїх дій, отже свідомо бажала укладення саме договору дарування. Жодна сторона не заявила, що договір носить характер уявного та удаваного правочину.

Доводи позивачки та її представника на те, що оспорюваний договір дарування від 05.02.2016р. був вчинений позивачкою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки хоч позивачка і у свідомлювала свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі, суд вважає такими, що не знайшли підтвердження в судовому засіданні обєктивними переконливим доказами, виходячи з наступного.

На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала тяжкою для неї обставиною - погіршення психологічного стану здоровя її матері внаслідок предявлення до неї ОСОБА_2 вимог компенсації коштів на ремонт квартири в період спільного проживання, внаслідок цього позивачка на вкрай невигідних умовах, вимушена була підписувати договір проти своєї волі для погашення сумнівних грошових зобов"язань своєї матері.

Допитана свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала покази про те, що дійсно з 2012 року проживала з ОСОБА_2 , який брав участь у витратах на ремонт її квартири, однак в період стосунків не знаходили порозуміння і відносини в 2015 році погіршились. З метою спонукання її до відновлення стосунків ОСОБА_2 став вимагати сплати нею компенсації на вкладені ним кошти у ремонт квартири, на це вона вказувала, що поступово виплатить компенсацію та в забезпечення своїх зобовязань передала ОСОБА_2 документи на кімнати у гуртожитку, які приватизувала на доньку. Однак конфлікти з ОСОБА_2 продовжували виникати, що призводило до її нервових переживань, тому донька запропонувала подарувати кімнати ОСОБА_2, щоб остаточно розірвати з ним стосунки. Однак після укладення договору дарування від 05.02.2016р. вони з ОСОБА_2 примирились та деякий час продовжували спільно проживати, надавали спільно допомогу її матері по господарству, садили город, після цього в літку 2016 року стосунки остаточно були припинені.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наведені позивачкою підстави не є такими обставинами у розумінні положень ч. 1 ст. 233 ЦК України.

Не оспорювалось позивачкою, що відповідачем ОСОБА_2 жодних вимог особисто до позивачки з приводу дарування кімнат не предявлялось, що виключає будь-який примус відповідача по відношенню до іншої сторони оспорюваного правочину. Посилання позивачки на вимушеність укладання нею договору дарування від 05.02.2016р. з метою грошового розрахунку її матері з ОСОБА_2 за витрати на ремонтні роботи у квартири самі по собі не свідчать про здійснення відповідачем будь-яких дій, які в свою чергу поставили позивачку у тяжкі обставини.

Позивачка та її мати є освіченими особами молодого віку, мали можливість в установленому законом порядку вирішувати майновий спір з відповідачем щодо суми належної йому до виплати компенсації, в тому числі шляхом звернення до фахівців для отримання правової допомоги, так як їх майновий стан не характеризувався крайньою нужденністю, оскільки обидві працевлаштовані та мають постійний заробіток, крім кімнат у гуртожитку у власності матері позивачки є квартира, суд також враховує, що мати позивачки спільно проживала та підтримувала стосунки з відповідачем ОСОБА_2 тривалий час, 2012-2015 роки, до укладення договору дарування від 05.02.2016р. та кілька місяців дані стосунки продовжувались після його укладення, в період їх спільного проживання позивачка не оспорювала договір дарування від 05.02.2016р., до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 позивачка не зверталась, та на вимогу ОСОБА_2 до звернення до суду у серпні 2016 року вивезла свої речі з відчужених кімнат, на момент відчуження кімнат ОСОБА_2 у липні 2016 року з моменту набуття у лютому 2016 року не існувало жодних судових спорів щодо вказаного нерухомо майна та не було зареєстровано обтяжень чи заборон його відчуження, що в сукупності підтверджує, що умови оспорюваного договору дарування, правова природа якого полягає у безоплатному відчуженні майна, позивачка не тільки розуміла, а і добровільно на них погодилась, отже вважала для себе прийнятними, тобто при укладенні договору дарування волевиявлення позивачки було вільним та відповідало її волі, також в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивачки про те, що відповідач ОСОБА_2 за оспорюваним договором дарування повинен був вчинити на користь позивачки будь-яку юридично значиму дію.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.202,203,215,216,235,626,638,655,662,691, 692,694,695,717 ЦК України, ст.ст.3,4,10,11,60,88,169,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування від 05 лютого 2016 року та витребування кімнат № 98,100 в гуртожитку по вул.Руднєва, 97, м.Черкаси.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: