Справа № 583/3254/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, Охтирської міської ради Сумської області

третя особа: Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради Сумської області

про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності за набувальною давністю, в якому просить визнати за нею (ОСОБА_1) право власності за набувальною давністю на об'єкт нерухомості у виді нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_1

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору найму житлових приміщень у будинках місцевих рад від 19.10.1987 р. квартира АДРЕСА_1 передана у користування для постійного проживання її (позивачки) матері - ОСОБА_2, яка проживала в даній квартирі з нею (ОСОБА_1) та онуками. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 02.11.2001 року № 2-147/2001 р. зобовязано виконком Охтирської міської ради Сумської області поновити житлові умови сім'ї ОСОБА_2 шляхом надання іншого впорядкованого житла по нормам згідно діючого законодавства України. При цьому право власності на квартиру АДРЕСА_1 було визнано за виконкомом Охтирської міської ради. Її (ОСОБА_1) позовні вимоги вказаним вище рішенням суду залишені без розгляду в наслідку неявки позивачки в судове засідання. В наступному ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 була забезпечена окремим житлом за адресою АДРЕСА_3. На підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 19.09.2007 р. № 297 квартира АДРЕСА_3 була передана у спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дочці позивачки). Вона (ОСОБА_1), як постійний мешканець квартири АДРЕСА_1, іншим житлом на умовах найму або приватизації житлового фонду не забезпечувалася. Хоча з 01.11.2011 р. вона (ОСОБА_1) зареєстрована з неповнолітніми дітьми у квартирі АДРЕСА_3, але фактично користується та проживає в АДРЕСА_1. Спірним нерухомим майном вона (позивачка) володіє відкрито, безперервно та тривалий час з моменту вселення - з 1987 року, з даної квартири вона не виїжджала і примусово не виселялася. У 2015 році вона (ОСОБА_1) дізналась про наявність рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 15.02.2006 р. № 41 про переведення житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 до категорії нежитлових та про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за територіальною громадою м. Охтирка. Однак з боку органів місцевого самоврядування ніяких дій стосовно приміщення квартири № 4 не проводилося і не проводиться. Вона (позивачка) разом зі своїми малолітніми дітьми постійно проживає в приміщенні квартири АДРЕСА_1, проводить ремонти спірного приміщення квартри, установила в даній квартирі нові двері та вікна, що свідчить про фактичне відкрите володіння нею даним об'єктом нерухості. Будь-яких перешкод з боку фізичних чи юридичних осіб у володінні нею спірною квартирою їй не чиниться. Тому на підставі ст.. 344 ЦК України просить визнати за нею (ОСОБА_1) право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідачів - Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, Охтирської міської ради Сумської області - Беньо З.О., яка є також представником третьої особи - Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради Сумської області, в судовому засіданні заперечувала проти позову, мотивуючи тим, що на виконання рішення Тростянецького районного суду від 02.11.2001 року по цивільній справі № 2-147/2001 р., яким зобовязано виконком Охтирської міської ради Сумської області поновити житлові умови сім'ї ОСОБА_2 шляхом надання іншого впорядкованого житла, 09.12.2003 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради ОСОБА_2 з сімєю з 4 чоловік ( донька - ОСОБА_1, онуки - ОСОБА_3, ОСОБА_5) було видано ордер № 51 на право заняття жилого приміщення площею 31,6 кв.м., яке складається з 2-х кімнат, по АДРЕСА_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнили приміщення квартири АДРЕСА_1 та з 18.12.2003 року вони були зареєстровані в АДРЕСА_3. Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради № 41 від 15.02.2006 р. квартира АДРЕСА_1, що належить територіальній громаді міста, переведена до категорії нежитлових приміщень. На підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 27.04.2011 р. № 82 нежитлове приміщення АДРЕСА_1 зареєстроване на праві комунальної власності за територіальню громадою міста в особі Охтирської міської ради. Вважає, що після звільнення позивачкою ОСОБА_1 приміщення квартири АДРЕСА_1 у звязку з вселенням її в вкартиру АДРЕСА_3 у позивачки ОСОБА_1 були відсутні передбачені законом підстави на вселення її в спірне нежитлове приміщення АДРЕСА_1. Позивачка ОСОБА_1 знала, що приміщення спірної квартири непридатне для проживання, і що у неї відсутні передбачені законом підстави для заволодіння цим приміщенням, а тому позивачка не є добросовісним набувачем, і її позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 02.11.2001 року по цивільній справі № 2-147/2001 р. за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про поновлення житлових прав, що набрало законної сили, було встановлено, що в результаті будівництва дитсадка житло позивачів, розташоване АДРЕСА_1, стало непридатним для проживання, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено та зобовязано виконком Охтирської міської ради Сумської області поновити житлові умови сім'ї ОСОБА_2 шляхом надання іншого впорядкованого житла по нормам згідно діючого законодавства України в строк до 01.05.2002 року. Право власності на квартиру АДРЕСА_1 було визнано за виконкомом Охтирської міської ради.

Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 20.06.2003 року № 284 на виконання рішення Тростянецького районного суду від 02.11.2001 року ОСОБА_7 зі складом сім'ї 4 чоловіки надано квартиру АДРЕСА_3 житловою площею 31,6 кв.м. Вирішено видати ОСОБА_2 ордер на заселення квартири після надання до міськвиконкому зобовязання про передачу квартири за адресою АДРЕСА_1 Управлінню житлово-комунального господарства.

16 липня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було надано письмове зобов'язання про те, що в звязку з наданням їх сім'ї двохкімнатної квартири АДРЕСА_3, вони зобов'язуються зі всіма своїми членами сім'ї звільнити займане ними житлове приміщення АДРЕСА_1 та переселитись у надану квартиру, також зобовязуються виписатись з попереднього місця проживання та прописатись за новим місцем проживання в повному складі сімї.

Встановлено, що 09.12.2003 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради ОСОБА_2 з сімєю з 4 чоловік ( донька - ОСОБА_1, онуки - ОСОБА_3, ОСОБА_5) було видано ордер № 51 на право заняття жилого приміщення площею 31,6 кв.м., яке складається з 2-х кімнат по АДРЕСА_3

З 18.12.2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_5 були зареєстровані в АДРЕСА_3, що підтверджується копією поквартирної картки.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивачки ОСОБА_1 народилась дочка ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 25.11.2011 р.

З поквартирної картки також вбачається, що з 26.07.2007 року ОСОБА_1 зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_8 були зняті з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_3.

Встановлено також, що рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 297 від 19.09.2007 року було задоволено клопотання ОСОБА_2 про приватизацію квартири АДРЕСА_3, та дана квартира передана у спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією приватизаційної справи.

Судом встановлено, що на даний час квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності в рівних частинах по ? ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 02.10.2007 р., виданого згідно рішення виконкому Охтирської міської ради від 19.09.2007 року № 297, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 43947401 від 16.09.2015 року.

10.07.2009 р. у позивачки ОСОБА_1 народився син ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 05.08.2009 р.

Відовідно до довідки Охтирського міськрайонного сектору Управління державної міграційної служби України в Сумській області № 3720 від 03.12.2014 року та довідки ПП «Базис» № 453 від 30.11.2016 р. - місце проживання позивачки ОСОБА_1 з 01.11.2011 року зареєстровано за адресою АДРЕСА_3. За даною адресою з 01.11.2011 року зареєстовані також діти ОСОБА_1: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6

Також судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради № 41 від 15.02.2006 р., квартира АДРЕСА_1, що належить територіальній громаді міста, переведена до категорії нежитлових приміщень.

Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 27.04.2011 р. № 82 було зобовязано Комунальне підприємство «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» оформити право власності та видати свідоцтво про право власності Територіальній громаді міста в особі Охтирської міської ради на нежитлове приміщення АДРЕСА_1

На підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 27.04.2011 р. № 82 нежитлове приміщення АДРЕСА_1 зареєстроване на праві комунальної власності за територіальню громадою міста в особі Охтирської міської ради, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.05.2011 р. серія НОМЕР_2, витягом про державну реєстрацію прав від 10.05.2011 р.

20.07.2006 року відповідно до договору оренди № 150 від 20.07.2006 р. нежитлове приміщення АДРЕСА_1 було передано в оренду на строк з 20.07.2006 р. по 20.06.2007 р. приватному підприємцю ОСОБА_10

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

За роз'ясненнями п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

З огляду на положення статті та розяснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність добросовісність має враховуватися саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Добросовісне володіння має місце тоді, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давалинайменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є:

-добросовісність володіння;

-відкритість володіння;

-давність володіння та його безперервність.

Однак позивачкою ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів добросовісності володіння спірним нерухомим майном та доказів давності володіння ним.

Навпаки, досліджені судом докази свідчать про те, що позивачка знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірне нерухоме майно у виді нежитлового приміщення АДРЕСА_1

Так, позивачка знала про те, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнано за виконкомом Охтирської міської ради відповідно до рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 02.11.2001 р., і що на виконання вказаного рішення суду її матері - ОСОБА_2 з сімєю з 4 чоловік ( донька - ОСОБА_1 (позивачка по справі), онуки - ОСОБА_3, ОСОБА_5) 09.12.2003 року видано ордер № 51 на право заняття жилого приміщення площею 31,6 кв.м., яке складається з 2-х кімнат, по АДРЕСА_3

16 липня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було надано письмове зобов'язання про те, що в звязку з наданням їх сім'ї двохкімнатної квартири АДРЕСА_3, вони зобов'язуються зі всіма своїми членами сім'ї звільнити займане ними житлове приміщення АДРЕСА_1 та переселитись у надану квартиру.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнили приміщення квартири АДРЕСА_1 та з 18.12.2003 року вони були зареєстровані в АДРЕСА_3.

Доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що право володіння та користування спірною квартирою АДРЕСА_1 виникло у неї (позивачки) на підставі договору найму житлового приміщення, укладеного 19.10.1987 року з її матірю - ОСОБА_2, і володіння нею (позивачкою) цією квартирою не припинялося, так як вона не звільняла дане приміщення у 2003 році, і що вона продовжує користуватись цією квартирою, проживаючи разом зі своїми неповнолітніми дітьми в даній квартирі, робить в ній ремонт, сплачує комунальні послуги, - суд не бере до уваги, так як вони спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, з копії поквартирної картки квартири АДРЕСА_3 вбачається, що з 18.12.2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_5 були зареєстровані в АДРЕСА_3, з 26.07.2007 року ОСОБА_1 зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_8 були зняті з реєстраційного обліку, з 01.11.2011 року місце проживання позивачки ОСОБА_1 та її малолітніх дітей зареєстровано за адресою АДРЕСА_3.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.12.2015 року, що набрало законної сили, по справі № 583/2762/15-ц пр. № 2/583/1076/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, яка діє самостійно та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 разом зі своїми неповнолітніми дітьми є членами сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і вселились та були зареєстовані в квартирі АДРЕСА_3 як члени сім'ї власників даної квартири, та що позивачка ОСОБА_1 разом зі своїми неповнолітніми дітьми проживають в квартирі по вул. Леніна. 10 кв. 55 м. Охтирка і дана квартира є їх постійним місцем проживання.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З акту обстеження нежитлового приміщення від 30.11.2016 року вбачається, що 30.11.2016 року комісією у складі заступника начальника Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради ОСОБА_11, головними спеціалістами Беньо З.О., ОСОБА_12Г, було проведено обстеження нежитлового приміщення, розташованого АДРЕСА_1, та встановлено, що вказане приміщення непридатне для проживання, не опалюється, захаращене побутовими відходами, в ньому ніхто не проживає.

Крім того, позивачка не могла не знати, що вселення у квартиру та користування нею проводиться на підставі ордеру та договору найму житлового приміщення, оскільки вона таким же чином вселялась у квартиру по АДРЕСА_3, в якій на даний час зареєстрована та проживає.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 знала, що спірне нежитлове приміщення АДРЕСА_1 їй (позивачці) не належить, і що за відсутності ордера та договору найму на вказане приміщення у неї відсутні законні підстави для користування вказаним приміщенням.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, не допускається набуття права власності за набувальною давністю недобросовісними володільцями незалежно від часу володіння та відкритості володіння ним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не надала суду доказів існування передбачених статтею 344 ЦК України підстав для визнання за нею права власності на нежитлове приміщення квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню

На підставі викладеного, ст. 344 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст. 10, 60, 212 -215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, Охтирської міської ради Сумської області про визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на об'єкт нерухомості у виді нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_1 - залишити без задоволення за безпідставністю вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Плотникова Н.Б.