Справа № 440/1233/15 Головуючий у 1 інстанції: Мельник С.Р.
Провадження № 22-ц/783/3342/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника АТ «Ощадбанк» - Лепеха М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Інформаційний центр», Міністерства юстиції України, відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції Львівської області, треті особи: акціонерне товариство «Ощадбанк», реєстраційна служба Буського районного управління юстиції Львівської області про визнання недійсними електронних торгів,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою задоволено частково заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову. Заборонено організатору торгів ДП Інформаційний центр Міністерства юстиції України підписувати протокол №110395 проведення електронних торгів від 20.08.2015 року з реалізації лоту №87157. Заборонено Відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції Львівської області складати, подавати на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, затверджувати акт про проведені електронні торги, акт про реалізацію предмета іпотеки щодо майна корівник - відгодівельник загальною площею 1841.7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі протоколу №110395 від 20.08.2015 року проведення електронних торгів з реалізації лоту №87157 та передавати вказане майно будь-якому стягувачу, вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу вказаного майна стягувачу. Заборонено Реєстраційній службі Буського районного управління юстиції Львівської області проводити реєстрацію права власності на нерухоме майно: корівник - відгодівельник загальною площею 1841.7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд мав з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а також з'ясувати відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. Зазначає, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Звертає увагу на те, що дана ухвала обмежує його право на набуття права власності та користування цією власністю, в тому числі у господарських цілях. Стверджує, що судом може бути застосовано інший спосіб забезпечення права, зокрема заборону реалізації спірного майна. Просить скасувати ухвалу суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Ощадбанк» - Лепеха М.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до державного підприємства «Інформаційний центр», Міністерства юстиції України, відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції Львівської області, треті особи: акціонерне товариство «Ощадбанк», реєстраційна служба Буського районного управління юстиції Львівської області, про визнання недійсними електронних торгів.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для забезпечення позову, оскільки може бути утруднене чи неможливе виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Однак такий висновок суду не відповідає положенням ст.ст.151-154 ЦПК України.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями ч.1 та ч.2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

А відтак, колегія суддів вважає, що оскільки предметом позову є визнання правочину недійсним, суд першої інстанції застосовуючи такий вид забезпечення позову, як заборону вчинення дій, не врахував положення ст. 216 ЦК України, та не навів жодної обставини, на підтвердження висновку про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У рішенні у справі Fomin v. Moldova від 11 жовтня 2011 р. Європейський суд відмітив таке (пар. 31): «…Право бути вислуханим включає не тільки можливість робити подання суду, але також і кореспондуючий обов'язок суду показати в мотивувальній частині причини, чому відповідні подання були прийняті або відхилені…».

Логіка Європейського суду полягає в тому, що мотивація судових рішень має на меті демонструвати сторонам, що їх почули. Мотивоване рішення надає стороні можливість оскарження, а також можливість належного перегляду для судового органу, який розглядатиме апеляцію чи касацію.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі відсутні мотиви застосування заходів забезпечення позову та обґрунтування висновку реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання недійсними електронних торгів, учасником яких заявник не був.

А відтак, відсутня можливість належного перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції.

В зв»язку з викладеним, ухвалу слід скасувати та передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п.4 ч.2 ст. 307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Буського районного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року скасувати та передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.