Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8087/15-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 47 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійснені ним свого права користування земельною ділянкою за адресою: м. Житомир, вул. Західна, 90 шляхом перенесення господарської будівлі (сараю) та прибудови до сараю, що знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: м. Житомир, вул. Західна, 92 на відстань не менше 1 м. від межі його земельної ділянки та на відстань не менше 12 м. до вікон його житлового будинку. Крім того просив, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 2000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди, сплачену суму судового збору, 3000 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи. В обґрунтування позову зазначив, що йому на пpaвi приватної власності належить частина земельної ділянки по вул. 3ахідній, 90 в м. Житомирі, яка призначена для будівництва i обслуговування житлового будинку, господарських будівель i споруд, площею 0,0549 га, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САК № 863054. Відповідач по справі, ОСОБА_2 проживає по сусідству, за адресою: вул. 3ахідна, 92 та є власником суміжного будинковолодіння та земельної ділянки, яка розташована за вищевказаною адресою. Їх з відповідачем земельні ділянки мають спільну межу, на якій знаходиться паркан. Впритул до паркану на земельній ділянці відповідача побудовано господарську будівлю (сарай) та прибудова до сараю. Дані обєкти, на його думку, побудовані в порушення правил добросусідства та державних будівельних норм, оскільки вони знаходяться на відстані до межі його земельної ділянки менше одного метра, в них тримають тварин, на подвірї відчувається неприємний запах, літають мухи та інше. Крім того при їх будівництві було завдано шкоду паркану та тротуарній плитці, оскільки паркан нахилився на бік, пошкодилась плитка.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 червня 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійснені ОСОБА_1 його права користування земельною ділянкою за адресою: м. Житомир, вул. Західна, 90 шляхом перенесення господарської будівлі (сараю) та прибудови до сараю, що знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: м. Житомир, вул. Західна, 92 на відстань не менше 1 (одного) метру від межі з земельною ділянкою ОСОБА_1 та на відстань не менше 12 (дванадцяти) метрів до вікон житлового будинку ОСОБА_1В за адресою: м. Житомир, вул. Західна, 90. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн., витрачених на проведення будівельно-технічної експертизи. У решті позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість та незаконність рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що окрім відповідача співвласником 43/100 ід.ч. будинковолодіння по вул. Західній,92 у м. Житомирі є його брат ОСОБА_4 Вказує, що суд ухвалив рішення без допиту експерта ОСОБА_5, хоча таке клопотання судом було задоволено. Зазначає, що в дійсності господарська будівля була побудована на відстані більше одного метра до межі земельної ділянки позивача, проте, останній зайняв частину належної відповідачу земельної ділянки та побудував огорожу.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов про перенесення господарської будівлі - сараю та прибудови до нього, суд першої інстанції виходив з того, що порушення відповідачем державних будівельних норм при побудові господарських споруд є перешкодою у користуванні земельною ділянкою позивача.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду не можна з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 згідно договору дарування від 25 січня 2006 року належить будинок по вул. Західні, 90 у м. Житомирі /а.с.7/.

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.04.2014 року підтверджується право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку за зазначеною адресою площею 0,0549га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /а.с.6/.

ОСОБА_2 є власником будинку по вул. Західній, 92 у м. Житомирі згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 9 вересня 1981 року /а.с.74-79/. Право власності на земельну ділянку не оформлено, відповідач є користувачем суміжної з позивачем земельної ділянки.

Матеріалами справи також підтверджено, що 17 жовтня 1984 року було зареєстровано будинок по вул. Західній, 90 в м. Житомирі за ОСОБА_8, який розташований на площі земельної ділянки 520 кв.м./а.с.192-198/.

Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 та ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Західна, 90 в м. Житомирі від 05.11.2013 року вбачається, що площа земельної ділянки становить уже 0,0549га. /а.с.113-134/. Водночас встановлено, що для виготовлення зазначеної технічної документації 09.07.2008 року було погоджено протокол меж земельної ділянки по вул. Західній,90 у м. Житомирі суміжним землекористувачем ОСОБА_2 /а.с.121/.

Висновком судової будівель-технічної експертизи від 04.12.2015 року №640/08.15 встановлено, що господарська будівля (сарай) розміром 6м х 3м та прибудова до сараю розміром 3м х 3м, що розміщені на земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: м. Житомир вул. Західна,92 не відповідає ч.3 п. 3.25 та ч.1 п.3.26 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» щодо відстані до межі суміжної ділянки та відстані до вікон житлового будинку ОСОБА_1, за адресою: м. Житомир, вул. Західна,90 /а.с.47-59/.

При цьому експертом встановлено, що відстань від господарських будівель ОСОБА_2 до огорожі ОСОБА_1 становить 30-40 см., що не відповідає встановленим нормам щодо відстані до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стін 1м., а відстань від прибудови, в якій утримується худоба, до найближчого вікна житлового будинку ОСОБА_1 становить 5м. замість необхідних 12м.

Встановлено, що сарай побудовано у 1986 році, а прибудова до сараю у 2005 році господарським способом без дозволу, який дає право виконувати будівельні роботи /а.с.59/.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 95 ЗК України землекористувачі мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди, а п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України встановлено обов'язок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_9 посилався на те, що господарські будівлі облаштовані водовідводом таким чином, що дощова вода стікає у його двір, при їх будівництві було завдано шкоду паркану та тротуарній плитці, а тримання тварин створює неприємний запах.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції в основу свого рішення поклав висновок судової будівельно-технічної експертизи від 04 грудня 2015 року №640/08.15 яким встановлено невідповідність побудови господарських споруд вимогам державно-будівельних норм України.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та наведені норми процесуального закону, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що самовільне спорудження відповідачем на своїй земельній ділянці господарських будівель порушило права позивача.

Так, в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_5 пояснила, що в прибудові відповідач утримує декілька курей, а сарай використовується за своїм прямим функціональним призначенням як складське та господарське приміщення; нахил набік бетонної огорожі відповідача може бути, зокрема, повязано з відсутністю фундаменту, поганим розчином фундаменту, наявністю грунтових вод. При цьому експерт пояснила, що на сараї не встановлені водостічні пристрої.

Відтак, позивачем не доведено, що саме (і тільки) через розташування сараю на відстані менше 1м. від його огорожі відбувається нахил огорожі.

Окрім того встановлено, що господарські будівлі відповідача на момент спорудження бетонної огорожі позивачем, уже були побудовані /1986р.та 2005 р./, а тому їх будівництво не могло завдати шкоду огорожі, про що зазначено у позовній заяві. ОСОБА_9 лише у 2006 році набув право власності на будинок на підставі договору дарування, після чого було встановлено огорожу, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Використання прибудови для утримання худоби чи великої кількості птиці, що могло б викликати неприємні запахи, також позивачем не доведено.

Окрім пояснень експерта, викликаного за клопотанням відповідача (клопотання відповідача про допит експерта було задоволено судом першої інстанції, проте, експерт допитаний не був) позивачем не надано будь-яких доказів, що в господарських будівлях, зокрема, у прибудові взагалі утримується живність і це впливає на права позивача.

Позивачем також не доведено, що між відсутністю водостічних пристроїв на сараї та пошкодженням /нахилом/ огорожі є прямий причинний звязок. Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що між сторонами розглядалось питання про встановлення відповідачем водостічних пристроїв на сараї з метою уникнення спору.

З огляду на те, що позивачем не доведено наявності перешкод у користуванні його земельною ділянкою з боку відповідача, як суміжного землекористувача, у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визначеним позивачем, необхідно відмовити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 червня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді