Справа № 685/1037/16-ц
Провадження № 2/685/250/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Дондель Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гаврилівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

07 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за нею право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, успадкований за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Необхідність визнання права власності на спадковий будинок через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючих документів на будинок.

Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання своїх позовних вимог.

Відповідачем подано до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності їх представника.

Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову.

Позивач прийняла у спадщину за заповітом майно після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р. в с. Медисівка Теофіпольського району.

Зазначені обставини підтверджуються:

- заповітом ОСОБА_3, посвідченим 24 грудня 1997 року секретарем виконкому Гаврилівської сільської Ради за № 27, яким спадкодавець належний їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями в селі Медисівка, все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1;

- свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 р. Гаврилівською сільською радою, відповідно до якого ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Медисівка Теофіпольського району у 79-річному віці;

- випискою із погосподарських книг Гаврилівської сільської ради від 05 вересня 2016 р. № 590, згідно якої за період з 1986 року до дня своєї смерті ОСОБА_3 проживала одна АДРЕСА_2;

- свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори Вівсянко О.П. 19 листопада 2015 року та зареєстрованим в реєстрі за № 1571 про те, що спадкоємцем земельної ділянки площею 1,88 га після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на підставі закону являється ОСОБА_1;

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем на вищезазначену земельну ділянку, надану нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори 19 листопада 2015 року за індексним номером 47989093.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Статтями 1216 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок свої смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст.ст. 1233, 1235 ЦК України).

Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків», побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю.

Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку.

Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого Теофіпольським районним бюро технічної інвентаризації, спірний житловий будинок по АДРЕСА_1

Як вбачається з вищезазначених погосподарських книг по спірному господарству головою двору була ОСОБА_2 до своєї смерті.

Таким чином, покійна ОСОБА_2 була главою сім'ї господарства по АДРЕСА_1

Згідно довідки Гаврилівської сільської ради від 05 вересня 2016 р. № 604 спірний житловий будинок не є об'єктом комунальної власності територіальної громади сільської ради.

Як вбачається з довідки Теофіпольської державної нотаріальної контори від 30 серпня 2016 р. № 985/02-14, єдиною підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на будинок після смерті ОСОБА_3 є відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок.

Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець за життя набула право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєструвала це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час її смерті.

Після смерті спадкодавця позивач, успадкувавши її майно за заповітом, набула у порядку спадкування право власності на будинок, який входить до складу спадщини, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 392, 1217, 1218, 1223, 1273 ЦК України, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року в селі Медисівка Теофіпольського району Хмельницької області, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Медисівка Теофіпольського району Хмельницької області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Самойлович А.П.