АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 760/4554/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10066/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

20 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 2 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця», третя особа: Державне підприємство «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3, середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 112 312 грн. 33 коп. за вирахуванням обов`язкових платежів.

Не погодившись з рішенням суду, представник Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, визнано незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 23 травня 2014 року №591/ос «Про звільнення ОСОБА_3», поновлено останнього на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», стягнуто з ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» на користь ОСОБА_3 59 146,73 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» на користь ОСОБА_3 5 000 грн. моральної шкоди, вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року вищезазначені рішення залишені без змін.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 160 497,93 грн. За вирахуванням обов`язкових платежів.

Зазначив, що відповідачем останнє рішення суду виконано в повному обсязі. В добровільному порядку ні поновлювати на роботі, ні виплачувати середній заробіток відповідач бажання не має, що і змушує позивача звертатися кожного разу до суду.

У зв'язку із тим, що на даний час позивача на роботі не поновлено, що саме внаслідок з незалежних від позивача причин він не може приступити до виконання роботи, з урахування збільшених позовних вимог просив суд стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2015 по 2 червня 2016 в розмірі 112 312,33 грн.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, визнано незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 23 травня 2014 року №591/ос «Про звільнення ОСОБА_3», поновлено останнього на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», стягнуто з ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» на користь ОСОБА_3 59 146,73 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» на користь ОСОБА_3 5 000 грн. моральної шкоди, вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року вищезазначені рішення залишені без змін.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада .2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 160 497,93 грн. За вирахуванням обов`язкових платежів.

Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ч.2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За ст.2 Закону України «Про виконавчу службу» примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня .2014 року в частині поновлення на роботі позивача на даний час добровільно не виконано, а тому ОСОБА_3 має право, відповідно до ст. 236 КЗпП України, на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не встановлено дійсну причину невиконання рішення суду, - у зв'язку із перебуванням «Укрзалізниці» у стані припинення господарської діяльності, а тому вини підприємства у невиконанні рішення суду немає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження» негайне виконання рішення суду означає обов'язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків.

Як роз'яснено в пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, та незалежно від тривалості здійснення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, за затримку виконання судового рішення про поновлення працівника на роботі законодавством передбачено відповідальність.

За змістом норм ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді