УхвалА

іменем україни

17 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «ПрімоКолект. Центр грошових вимог», публічне акціонерне товариство «Перший Український МіжнароднийБанк», про визнання договору споживчого кредиту недійсним; за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український МіжнароднийБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що 3 жовтня 2012 року між нею та публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» (далі - ПАТ «Банк Ренесанс Капітал») було укладено кредитний договір, який, на її думку, суперечив вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», так як надрукований таким кеглем (розміром шрифту), що його неможливо прочитати, невідомо коли і ким він підписаний, його номер, кількість примірників, нумерація сторінок відсутня, а також відсутні дані про те, чи отримувала вона оригінал договору. Крім того, спосіб та форма договору є несправедливими по відношенню до неї, як позичальника та споживача кредитних послу, відповідач маніпулює своїм становищем, нараховує неустойку за кожен день прострочки, хоча вона вже виплатила всю суму кредиту та більш ніж 70 % понад тіла кредиту.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд визнати договір споживчого кредиту, укладений 3 жовтня 2012 року між нею та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року до участі у справі було залучено у якості співвідповідача публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк») як правонаступника шляхом реорганізації ПАТ «БанкРенесанс Капітал» та у якості третьої особи товариство з обмеженою відповідальністю «ПрімоКолект. Центр грошових вимог».

У лютому 2016 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», як правонаступник ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 3 жовтня 2012 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 22 880 грн строком користування - 36 місяців, які зобов'язалась повертати щомісячно у строки та в сумах згідно графіку платежів. Оскільки ОСОБА_4 належним чином погашати кредит припинила, свої зобов'язання за договором не виконує, у зв'язку із чим станом на 1 лютого 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 27 522 грн 22 коп., яку банк просив суд стягнути на свою користь.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позов задовольнити.

Інші учасники процесу та в іншій частині судові рішення не оскаржували.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, ч. 1 ст. 236, ч. 1 ст. 627, 638 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання кредитного договору від 3 жовтня 2012 року недійсним немає, позивачка їх не довела, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). При цьому суди вірно виходили з того, що ОСОБА_4 була надана вся інформація про кредитні послуги, несправедливих умов договору та нечесної підприємницької практики не доведено.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта