Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Шевченківська районна у м. Дніпропетровську рада, про визнання договору договором оренди, визнання договору оренди дійсним, переведення прав та обов"язків за договором, визнання права на проживання в квартирі на правах оренди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1, в якому з урахуванням уточнень, просила зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку в квартирі за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні нею вказаною квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_5 з малолітнім сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов"язати ОСОБА_1 поставити на реєстраційний облік малолітнього сина ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 за місцем його реєстрації як батька. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1, яку вона в період з 2004 по 2010 роки здавала в оренду, за що отримувала додатковий дохід, який розподілявся між всіма членами її родини, включаючи її рідну сестру ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та їх батьків ОСОБА_6 М,В. і ОСОБА_7 Вона зі своєю неповнолітньою донькою проживала в квартирі №6 в будинку №3 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, яка належала її сестрі ОСОБА_6, за її згодою. Влітку 2010 року її сестра закінчила професійну карєру в баскетбольній команді та повернулася в м. Дніпропетровськ і в 20011 році вийшла заміж за ОСОБА_1, з яким стала тимчасово на підставі особистої домовленості мешкати в квартирі їх батьків за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2АДРЕСА_3.

На прохання ОСОБА_6 вона на початку 2011 року надала ОСОБА_6 для тимчасового проживання належну їй на праві власності квартиру № 35, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, буд.10. Разом з ОСОБА_6 у вказаній квартирі став проживати її чоловік ОСОБА_1, персональний дозвіл на проживання якого вона ніколи не давала. 31.10.2011 року у її сестри народився син ОСОБА_2, який за її згодою був зареєстрований у вказаній квартирі на період тимчасового проживання в ній його матері. 01.10.2013 року її сестра ОСОБА_6 раптово померла, тому вона вважає, що з цього моменту договір між нею та її сестрою ОСОБА_6, укладений в усній формі на тимчасове проживання на безоплатній основі її родини у вказаній квартирі, втрачає чинність в зв»язку зі смертю однієї із сторін договору, про що вона повідомила ОСОБА_1 В подальшому вона неодноразово зверталася до ОСОБА_1 з проханням звільнити належну їй квартиру, виселитися за місцем його реєстрації в квартиру матері, де він зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, від чого він відмовлявся.

ОСОБА_1 своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати договором оренди квартири №35 в будинку №10 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, належній ОСОБА_3, договір щодо зазначеної квартири, укладений між власницею та його дружиною ОСОБА_6, визнати зазначений договір оренди дійсним до 11.06.2016 року та в зв»язку зі смертю його дружини перевести права та обов»язки за зазначеним договором на нього ОСОБА_1, визнати його та його малолітнього сина ОСОБА_8 право на проживання в зазначеній квартирі на правах оренди до 11.06.2016 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він з дружиною ОСОБА_6 та їх сином проживали в квартирі №35 будинку №10 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську за згодою ОСОБА_3 своєю окремою сім»єю і за домовленістю з нею робили капітальний ремонт в її квартирі, вносили плату за комунальні послуги, а вона зі своєю сім»єю проживала і зареєстрована в квартирі, власницею якої була його дружина. ОСОБА_3 добровільно передала їм квартиру, договір на проживання укладено після реєстрації шлюбу та з його згоди, вона прийняла виконання у вигляді капітального ремонту та сплати комунальних послуг. Тому в розумінні вимог закону договір за своїм правовим змістом є договором оренди житла з оплатою у вигляді витрат на капітальний ремонт та оплати комунальних послуг, строк його спливає 11.06.2016 року, у зв»язку зі смертю дружини права та обов»язки за ним перейшли до нього, своєї згоди на припинення договору він не давав, тому їх з сином вселення (за життя його дружини) і проживання в квартирі ОСОБА_3 є законним, після смерті його дружини права та обов»язки за договором перейшли до нього, договір діє до закінчення строку. Зміна позиції ОСОБА_3 відбулась після смерті його дружини та вже після того, як вона прийняла виконання договору в частині оплати за користування квартирою, тому договір треба витлумачити, визнати дійсним та діючим до закінчення встановленого законом п»ятирічного строку та визнати їх з сином право на проживання в квартирі ОСОБА_3М, до 11.06.2016 року.

Вказані позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_1 були об»єднані судом у даній цивільній справі в одне провадження.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2015 року за заявою представника ОСОБА_3 її позов був залишений без розгляду.

26.05.2016 року зустрічний позов був доповнений ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах його сина, який посилався на те, що однією з підстав позову був період користування спірною квартирою, але протягом провадження у справі ОСОБА_3 перервала цей період тим, що силою захопила у його відсутність зазначену квартиру разом з майном його сім»ї, тому він вважає за необхідне дату завершення угоди уточнити, врахувавши переривання та перерву. Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просить замість дати 11.06.2016 року вважати правильним «на період 13 місяців з дати повернення ОСОБА_3 йому в користування спірної квартири, захопленої нею в його відсутність 10.05.2015 року разом з усім майном його сім»ї, що складається з нього та малолітнього сина".

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, посилаючись на обставини, викладені в його позові.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, посилаючись на їх необгрунтованість. В дане судове засідання відповідач не з"явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

В судове засідання ОСОБА_4 не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник третьої особи - Шевченківської районної у м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні просила вирішити справу у відповідності до чинного законодавства. В дане судове засідання представник не з"явився, про день, час та міс це розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах сина ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому, на підставі договору купівлі-продажу ВВС №622679 від 23.06.2004 року ОСОБА_3 належала квартира № 35 за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, будинок № 10. В період з 2004 по 2010 роки вказану квартиру ОСОБА_3 здавала в оренду, за що отримувала додатковий дохід, який розподілявся між всіма членами її родини, включаючи її рідну сестру ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та їх батьків ОСОБА_9 і ОСОБА_7 За згодою ОСОБА_6 ОСОБА_3 зі своєю неповнолітньою донькою проживала в квартирі №6 в будинку №3 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, що належала ОСОБА_6, яка у вказаний період була професійною спортсменкою і перебувала у складі баскетбольної команди "Козачка ЗАлК" м. Запоріжжя.

Влітку 2010 року ОСОБА_6 закінчила професійну карєру в баскетбольній команді та повернулася в м. Дніпропетровськ.

В 2011 році ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1, з яким стала тимчасово проживати в квартирі своїх батьків за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2АДРЕСА_3, на підставі особистої домовленості з ними.

На прохання ОСОБА_6 ОСОБА_3 на початку 2011 року надала ОСОБА_6 для тимчасового проживання належну їй на праві власності квартиру № 35, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, буд.10. Разом з ОСОБА_6 у вказаній квартирі став проживати її чоловік ОСОБА_1

Відповідно до матеріалів справиАДРЕСА_4 в будинку № 10 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську є двокімнатною та складається з: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кладова, 5,6 - житлові кімнати, 7 - кухня, І-балком, загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м.

31.10.2011 року у ОСОБА_6 народився син ОСОБА_2, батьком якого є ОСОБА_1

За згодою ОСОБА_3 малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, був зареєстрований у вказаній квартирі № 35 за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, буд.10, на період тимчасового проживання в ній його матері ОСОБА_10, що не було спростовано позивачем. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.

01.10.2013 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 524468, виданим 03.10.2013 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 6685.

Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_5 з сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилися проживати в квартирі № 35 за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, буд.10.

Вважаючи, що з часу смерті сестри ОСОБА_6 договір з нею, укладений в усній формі на тимчасове проживання на безоплатній основі родини ОСОБА_6 у вказаній квартирі, втратив чинність, ОСОБА_3 повідомила про це ОСОБА_1 та просила звільнити його належну їй квартиру, виселитися з сином за місцем реєстрації ОСОБА_1 в квартиру матері за адресою АДРЕСА_5, від чого він відмовлявся.

23.06.2014 року ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 направила вимогу про виселення з квартири № 35 за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, буд.10 в 10-тиденний термін та вивезення особистих речей, яка залишилася без виконання.

Вказане стало приводом для звернення ОСОБА_3 із позовом до суду про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою та виселення ОСОБА_1 з сином з квартири, зняття дитини з реєстрації, який згодом за заявою її представника був залишений судом без розгляду.

ОСОБА_1, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_3, звернувся до суду з зустрічним позовом до неї про визнання договором оренди квартири №35 в будинку №10 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську договір щодо зазначеної квартири, укладений між власницею ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_6, визнання зазначеного договору оренди дійсним та в зв"язку зі смертю його дружини перевести права та обов"язки за зазначеним договором на нього, визнання його та його малолітнього сина ОСОБА_8 право на проживання в зазначеній квартирі на правах оренди на період 13 місяців з дати повернення ОСОБА_3 йому в користування спірної квартири, захопленої нею в його відсутність 10.05.2015 року разом з усім майном його сім"ї, що складається з нього та малолітнього сина.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов»язками наділені обидві сторони договору.

У відповідності до ч.1 ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 639 ЦК Украни, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Відповідно до ч.3 цієї статті законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору.

Відповідно ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Відповідно до ч.1 ст. 776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Частиною 1 ст. 781 ЦК України передбачено, що договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають

разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом

сім'ї наймача.

Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48).

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення -підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане

жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають

виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства.

Згідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч.7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У відповідності до ч. 4 цієї статі цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 у позові посилається на те, що він з дружиною ОСОБА_6 та їх сином проживали в квартирі №35 будинку №10 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську за згодою ОСОБА_3 своєю окремою сім»єю і за домовленістю з нею робили капітальний ремонт в її квартирі, вносили плату за комунальні послуги. ОСОБА_3 добровільно передала їм квартиру, договір на проживання укладено після реєстрації шлюбу та з його згоди, вона прийняла виконання у вигляді капітального ремонту та сплати комунальних послуг. Тому в розумінні вимог закону договір за своїм правовим змістом є договором оренди житла з оплатою у вигляді витрат на капітальний ремонт та оплати комунальних послуг, строк його спливав 11.06.2016 року. Також ОСОБА_1 посилається на те, що у зв»язку зі смертю його дружини ОСОБА_10 права та обов»язки за цим договором перейшли до нього, своєї згоди на припинення договору він не давав, тому їх з сином вселення (за життя його дружини) і проживання в квартирі ОСОБА_3 є законним. Зміна позиції ОСОБА_3 відбулась після смерті його дружини та вже після того, як вона прийняла виконання договору в частині оплати за користування квартирою, тому договір треба витлумачити, визнати дійсним та діючим до закінчення встановленого законом п"ятирічного строку та визнати їх з сином право на проживання в квартирі ОСОБА_3 на період 13 місяців з дати повернення ОСОБА_3 йому в користування спірної квартири, захопленої нею в його відсутність 10.05.2015 року разом з усім майном.

Разом з цим, ОСОБА_1 не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в 2011 році був укладений саме договір оренди квартири №35 будинку №10 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську з оплатою у вигляді витрат на капітальний ремонт та оплати комунальних послуг зі строком проживання до 11.06.2016 року, та не надано доказів коли саме був укладений такий договір, як не надано доказів в спростування того, що ОСОБА_6 з ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2 проживали у вказаній квартирі як тимчасові жильці без стягнення плати за користування приміщенням квартири, а тому в силу положень ст. 99 ЖК України вони як тимчасові жильці не набули самостійного права на займане жиле приміщення у вказаній квартирі, в тому числі в зв"язку зі зі смертю ОСОБА_6 Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача про визнання такого договору договором оренди, визнання зазначеного договору оренди дійсним не підлягають задоволенню.

Доводи позивача про те, що він під час проживання з дружиною у вказаній квартирі здійснили ремонт та поліпшили її стан не є підставою для задоволення вказаних вимог із вищенаведених підстав, оскільки, у разі здійснення таких поліпшень в квартирі зі згоди власника, він має право у передбачених законом випадках звернутися до власника з вимогою про відшкодування понесених витрат.

Також, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, в тому числі з урахуванням вищезазначених обставин, і позовні вимоги ОСОБА_1, заявлені в своїх інтересах та в інтересах сина ОСОБА_2, про визнання його та його малолітнього сина ОСОБА_8 право на проживання в квартирі №35 будинку №10 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську квартирі на правах оренди на період 13 місяців з дати повернення ОСОБА_3 йому в користування спірної квартири, захопленої нею в його відсутність 10.05.2015 року разом з усім майном його сім"ї, що складається з нього та малолітнього сина.

Судом встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 в квартирі № 35 в будинку № 10 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську не проживають.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2015 року, ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, 31.10.2011 року знятий з реєстраційного обліку за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_6.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.04.2016 року вказане заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2015 року скасоване, у задоволенні позову ОСОБА_3 про зняття з реєстраційного обліку малолітньої дитини відмовлено з посиланням на те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, що не взято судом першої інстанції до уваги.

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 25.08.2015 року, укладеного з ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, ОСОБА_4 стала власником квартири № 35 в будинку № 10 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, в зв"язку з чим за згодою представника позивача вона була залучена судом до участі у справі в якості співвідповідача.

Встановлено, що вказаний договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_4 набула у власність спірну квартиру, на час розгляду справи є чинним. Будь-яких доказів того, що позивач звертався до нового власника з проханням укласти договір оренди зазначеної квартири на зазначений у позовних вимогах період - на 13 місяців, суду не надано, тому його вимоги про визнання його та його малолітнього сина ОСОБА_8 права на проживання в цій квартирі на правах оренди на період 13 місяців з дати повернення ОСОБА_3, яка наразі не є власником спірної квартири, йому в користування цієї квартири задоволенню не підлягають як необгрунтовані.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі, як недоведені.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне витрати по справі віднести за рахунок позивача ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Шевченківська районна у м. Дніпропетровську рада, про визнання договору договором оренди, визнання договору оренди дійсним, переведення прав та обов"язків за договором, визнання права на проживання в квартирі на правах оренди.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.О. Кудрявцева