Справа №592/3303/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1396/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про розірвання договору, стягнення грошових коштів та неустойки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та розірвати договір з фізичною особою-підприємцем (далі ФОП) ОСОБА_4 від 07 квітня 2013 року на суму 7 422 гр. та стягнути з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 в солідарному порядку на його користь 7 422 гр. згідно договору та 74 516,88 гр. неустойки.

Вважає, зокрема, помилковим висновок суду про те, він не надав належних доказів щодо виконання ним договору, з посиланням на те, що кошти він перераховував на рахунок ФОП ОСОБА_5 і доказів про наявність договірних відносин з останньою та на підтвердження сплати коштів в повному обсязі на виконання договору не надав.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував те, що відповідно до угоди про завдаток на купівлю (установку) металопластикових вікон № 234-340 від 07 квітня 2013 року виконавець ФОП ОСОБА_4 отримав завдаток у розмірі 50 гр., а відповідно до товарного чеку №222 від 07 квітня 2013 року він, позивач, сплатив авансовий внесок ФОП ОСОБА_5

50 гр. завдатку, сплаченого ФОП ОСОБА_4, та 445 гр., сплачених відповідно до п. 2.6 договору, складають 495 гр., які були сплачені ним як авансовий внесок на імя ФОП ОСОБА_5, що підтверджується товарним чеком №222 від 07 квітня 2013 року. Ці три документи складені в один день - 07 квітня 2013 року, що підтверджує те, що ФОП ОСОБА_5 є субпідрядником ФОП ОСОБА_4, які зареєстровані за однією адресою - м. Миколаїв, вул. Котельна, 113, що підтверджується угодою про завдаток на придбання (встановлення) металопластикових вікон.

Зазначає, що підтвердженням того, що кошти у розмірі 7422 гр. перераховувались на імя ФОП ОСОБА_5, є рахунок № 133 від 07 квітня 2013 року, дата видачі якого співпадає з датою укладення трьох вищезазначених документів, на підставі договору з ФОП ОСОБА_4

Зазначений рахунок № 133 від 07 квітня 2013 року виписаний на суму 7422 гр. за металопластикові вироби, в якому зазначений в якості платника ОСОБА_3, а постачальник - ФОП ОСОБА_5, що є підтвердженням договірних відносин між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5, що судом не було встановлено.

Суд безпідставно послався на те, що він не виконав п. 3.1 договору не сплатив повну суму, а тому договір на підставі п. 4.1 договору є розірваним і не підлягає розірванню в судовому порядку.

Згідно заяви позичальника, банк повинен був перерахувати 7 квітня 2013 року на рахунок ФОП ОСОБА_6 6927 гр., а перерахував 8 квітня 2013 року лише 5 853,31 гр., чим не виконав умови кредитного договору, так як остання недоотримала 1073,69 гр. ОСОБА_7 ордер від 8 квітня 2013 року, з яким його банк не ознайомив під підпис, він побачив лише 31 січня 2014 року і дізнався, що банк перерахував відповідачеві меншу суму. Банк мав би попередити його про комісію продавця і збільшити на 1073,60 гр. розмір кредиту, але приховав це.

Кредитний договір не містить умов щодо сплати ним комісії банку в розмірі 15,5 % . Якби він знав про таку комісію, взагалі відмовився б від кредиту.

За таких обставин, 1073,69 гр. нібито несплачених ним відповідачеві грошових коштів за договором не були сплачені не з його вини, а з вини банку, так як останній повинен був повідомити про невідомі відсотки, а саме - 1073,69 гр., про існування яких йому стало відомо лише в судовому засіданні, а тому невиконання ним п. 3.1 договору виникло з вини банку.

Зазначає, що навіть за умови перерахування ним неповної суми відповідачі з зазначеною сумою погодилися, протягом більше трьох років з дня підписання договору та сплати ним коштів не заявили претензії щодо неповної суми , тобто погодилися з сумою платежу.

Вважає, що відповідачі не предявляли вимог, тому що не мали наміру виконувати умови договору. В шахрайській, на його думку, схемі брав участь і банк, приховавши від нього так звану «комісію продавця».

Вважає також, що, згідно умов договору, завдатком є сплачені ним 50 гр., а не вся сума 6348,31 гр., і саме 50 гр. як завдаток, а не аванс, відповідно до п. 4.1 договору, не повинна йому повертатись.

Посилається також на те, що вони з дружиною є інвалідами і з них вже стягнута рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 липня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 7 квітня 2013 року в сумі 7555,41 гр. і судові витрати в сумі 1218 гр.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, в ній викладених, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

04 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 07 квітня 2013 року він уклав договір з ФОП ОСОБА_4 (номер замовлення ЕР-936), згідно якого останній зобовязувався виготовити та монтувати металопластикову конструкцію - балконну раму, розміром 7,432 кв. м, а він, в свою чергу, - сплатити за його послуги 7 422 гр.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 договору, виконавець зобовязується передати у власність замовника ПВХ конструкції, далі вироби, за розцінками виконавця; роботи (виготовлення, монтаж, демонтаж), а також доставка виробу замовнику забезпечуються виконавцем шляхом залучення субпідрядних організацій, тобто всі роботи виготовлення, монтаж, демонтаж ФОП ОСОБА_4 сам особисто не виконує, а здійснює через субпідрядні організації.

Відповідно до укладеного договору він сплатив авансовий внесок в розмірі 495 гр. на імя ФОП ОСОБА_5, про що йому видали товарний чек № 222 від 07 квітня 2013 року, та пояснили, що працівники відповідачів будуть встановлювати замовлені ним балконні рами.

Також він уклав з ФОП ОСОБА_4 угоду про завдаток на купівлю (встановлення) металопластикових вікон № 234-340, відповідно до якої необхідно було сплатити 50 гр. при замірах майбутньої балконної рами, які проведе їх працівник.

Після укладення договору з ФОП ОСОБА_4, в той же день 07 квітня 2013 року він подав (уклав) до ПАТ «Акцент Банк» заяву позичальника № А31YRG101470342, згідно якої йому надавався кредит в сумі 6927 гр. з відсотковою ставкою 0,12 річних. 495 гр. він сплатив авансом, про що свідчить товарний чек та довідка про умови кредитування, а саме: 445 гр. за послугу, передбачену п. 2.6 договору від 07 квітня 2013 року з ФОП ОСОБА_4, та 50 гр. відповідно до угоди про завдаток на купівлю (встановлення) металопластикових вікон № 234-340 від 07 квітня 2013 року, укладеної з ФОП ОСОБА_4, що в сукупності складає 7 422 гр. В додаток до заяви йому були видані довідка про умови кредитування ПАТ «Акцент Банк» та сукупну вартість споживчого кредиту і графік погашення платежів.

П. 3.2 договору з ФОП ОСОБА_4 передбачено, що після виконання п. 3.1 виконавець зобовязується передати у власність замовника виготовлений виріб протягом 28 робочих днів.

В подальшому до нього приходив замірщик вікон, який замірив балконну раму і видав відповідний документ на 50 гр. з печаткою ФОП ОСОБА_4 про виконану, згідно авансового внеску, роботу (чек № 222 від 7 квітня 2013 року), але раму не встановили.

Після спливу двох місяців він направив претензію ФОП ОСОБА_4 та до відома - керуючому Сумською філією ПАТ «Акцент Банк», в якій просив виконати умови укладеного договору та встановити ПВХ-конструкції балконні рами.

06 червня 2013 року ФОП ОСОБА_4 особисто отримав претензію за місцем своєї реєстрації (м. Миколаїв), але відповіді не надав, а тому він неодноразово телефонував до нього 14 та 15 червня, 29 серпня, з 1 по 5 вересня 2013 року. Кожного разу йому повідомляли про різні причини не встановлення балконної рами.

Представники банку постійно телефонують йому з вимогами про сплату кредиту, нараховують штрафні санкції за прострочення платежів.

Зазначав, що з моменту укладення договору пройшло майже три роки, а виконувати замовлення по виготовленню та встановленню балконної рами чи повернути гроші ніхто не збирається.

Посилаючись на положення ст. 205 ЦК України, зазначав, що між ним і ФОП ОСОБА_5 був укладений усний договір на виконання нею послуг по встановленню балконної рами, виданий йому товарний чек є в цьому усному договорі платіжним документом. Він і відповідачі знаходились у договірних стосунках як кредитор і боржник, так як уклали договір купівлі-продажу з попередньою оплатою товару. Він свої зобовязання за цим договором виконав, здійснив попередню оплату у розмірах та у строки, передбачені договором. Відповідачі зобовязання за договором не виконали, внаслідок чого порушене його право на отримання товару чи повернення сплачених за нього, як попередню оплату, грошових коштів.

04 березня 2014 року він на свою заяву від 31 січня 2014 року отримав від ПАТ «Акцент Банк» відповідь, в якій містився меморіальний ордер про перерахування коштів за товар відповідно до п.п. «а» п. 9 заяви позичальника № А31YRG101470342, з якого ним було встановлено, що банк, згідно рахунку-фактури №133 від 07 квітня 2013 року, перерахував від його імені на рахунок ФОП ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 5 853 гр. 31 коп. У меморіальному ордері в графі «Платник» зазначено «взаєморозрахунок по кредитах «Розстрочка», тобто плата за балконні рами.

З вказаного документу вбачається, що грошові кошти у розмірі 5853 гр. 31 коп. за балконні рами були перераховані ПАТ «Акцент Банк» на рахунок ФОП ОСОБА_5, а не на рахунок ФОП ОСОБА_4, про що йому до цього не було відомо.

З вказаних документів випливає, що між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 є певна домовленість щодо виготовлення балконних рам. Вони зареєстровані за однією адресою у м. Миколаїв, вул. Котельна,113, що підтверджується угодою про завдаток на придбання (встановлення металопластикових вікон) та випискою з ЄДРПОУ на ФОП ОСОБА_5, яка отримала гроші за виготовлення балконних рам у розмірі 6348 гр. (5853 гр. 31 коп. згідно меморіального ордеру від 08 квітня 2013 року та 495 гр. за товарним чеком №222 від 07 квітня 2013 року).

Зазначав, що йому надавався кредит в сумі 6927 гр. (495 гр. він сплатив авансом, про що свідчить товарний чек та довідка про умови кредитування, а саме 445 гр. за послугу, передбачену п. 2.6 договору від 7 квітня 2013 року з ФОП ОСОБА_4, та 50 гр. відповідно до угоди про завдаток за купівлю (встановлення) металопластикових вікон № 234-340 від 7 квітня 2013 року з ФОП ОСОБА_4М.), а тому відповідачі отримали від нього, в тому числі і через банк, в сукупності 7422 гр.

Зазначав, що п. 4.1 договору з ФОП ОСОБА_4 передбачав, що у випадку невиконання замовником п. 3.1 договір вважається розірваним і всі його додатки недійсними; у випадку внесення замовником передоплати і послідуючого невиконання п. 3.1 договору передоплата замовнику не повертається.

На час укладання договору умови п. 4.1 договору ним були виконані в повному обсязі, сплачена вся сума, передбачена п/п «а» п. 9 заяви позичальника, а саме 7422 гр., передбачена заявою як вартість предмету застави, а тому договір на виготовлення та встановлення металопластикових вікон є дійсним.

Посилаючись на п. 4.2 договору та положення ч. 1 ст. 530, ч. 2 ст. 693, ч. 1 ст. 612, ст. ст. 509, 526, 610, ч. 1 ст. 626, ч. 2 ст. 693, ч. ч. 1 - 3 ст. 549, ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, зазначав, що в звязку з невиконанням виконавцем пункту 3.2 договору щодо обовязку виконати договір протягом 28 днів, тобто до 5 травня 2013 року, виконавець повинен сплатити йому, починаючи з 6 травня 2013 року, неустойку в розмірі 1% від вартості невиконаних робіт за кожен день прострочення.

Позивач навів розрахунок неустойки з врахуванням періоду прострочення: з 06 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року 240 днів; з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року 365 днів; з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року 365 днів; з 01 січня 2016 року по 03 лютого 2016 року 34 дні, всього з моменту граничного терміну виконання договору 1004 дні, та суми пені за кожен день прострочення: 7422 гр. х 1% = 74,22 гр.

Зазначав, що розмір неустойки складає: 1004 дні х 74,22 гр. = 74516,88 гр., а разом з сумою договору 7422 гр. - 81938,88 гр.

Посилався на те, що ПАТ «Акцент Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 17451,49 гр.

Просив розірвати договір № ЕР-936, укладений з ФОП ОСОБА_4 07 квітня 2013 року; стягнути з ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 на його користь в солідарному порядку 7422 гр. згідно договору; неустойку у розмірі 74516,88 гр. та судові витрати.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір підписаний обома сторонами, однак позивач не надав належних доказів виконання ним умов договору, оскільки грошові кошти перераховувались на рахунок ФОП ОСОБА_5; доказів про наявність будь-яких договірних відносин з останньою та на підтвердження сплати коштів в повному обсязі на виконання договору, укладеного з ФОП ОСОБА_8, позивач суду не надав.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогами матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2013 року ОСОБА_3 уклав договір (індивідуальний номер заказу ЕР-936) з фізичною особою-підприємцем (далі ФОП) ОСОБА_4, відповідно до якого останній зобовязався виготовити та монтувати металопластикову конструкцію балконну раму, розміром 7,432 кв. м, а також демонтувати стару, а ОСОБА_3 зобовязався сплатити за надані послуги 7422 грн. (а.с. 7).

Згідно умов укладеного договору:

1.1. Виконавець зобовязується передати у власність замовнику ПВХ конструкції, далі - виріб, за цінами виконавця.

1.2. Роботи (виготовлення, монтаж, демонтаж), а також доставка виробу замовнику, забезпечуються виконавцем, шляхом залучення субпідрядних організацій.

2.6. Вартість робіт (демонтажу) у вартість виробів включена у розмірі 445 гр.

3.1. Замовник зобовязується сплатити вартість замовлення, що становить 7 422 гр.

3.2. Після виконання пункту 3.1 виконавець зобовязується передати у власність замовника виготовлений виріб на протязі 28 робочих днів.

4.1. У випадку не виконання замовником пункту 3.1 вказаний договір вважається розірваним і всі його додатки недійсними. У випадку внесення замовником задатку і подальшого невиконання п.3.1 даного договору задаток замовнику не повертається.

4.2. У випадку невиконання виконавцем пункту 3.2. з власної вини виконавець зобов'язаний виплатити неустойку у розмірі 1% від вартості виконаних робіт за кожен день прострочки.

07 квітня 2013 року ОСОБА_3, з посиланням на ст. ст. 570, 571 ЦК України, уклав з ФОП ОСОБА_4 угоду про завдаток на купівлю (встановлення) металопластикових вікон №234-340, згідно якої замовник видав, а виконавець отримав завдаток в сумі 50 гр. В договорі зазначено, що у випадку відмови замовника від замовлення сума завдатку залишається на погашення витрат на проведені роботи (транспортні, роботи по заміру, складання схем-креслень) (а. с. 9).

Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідачі зареєстровані як фізичні особи підприємці ( а. с. 19, 97-100).

З товарного чеку № 222 від 07 квітня 2013 року, виданого ФОП ОСОБА_5, вбачається, що позивач сплатив авансовий внесок в розмірі 495 гр. (а. с. 8).

З рахунку № 133 від 7 квітня 2013 року, виданого ФОП ОСОБА_9 позивачеві вбачається, що загальна вартість металопластикових вікон складає 7422 гр. (а.с. 64).

Сплата позивачем 50 гр. за проведення заміру вікон в його квартирі підтверджується і квитанцією про отримання цих коштів, виданою працівником, який проводив заміри, в якій зазначена така адреса виконавця (м. Суми, пр-т М.Лушпи, 9), яка зазначена і в договорі від 7 квітня 2013 року (а.с.13).

Після укладення 7 квітня 2013 року договору з ФОП ОСОБА_4, ОСОБА_3 7 квітня 2013 року отримав в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» кредит на суму 6 927 грн. з відсотковою ставкою 12% річних на придбання металопластикових вікон, про що свідчить заява позичальника № А31YRG101470342 (а.с. 10-13).

Згідно п. 9 заяви позичальника № А31YRG101470342, кредит надається позичальнику на наступні цілі: оплати/часткової оплати товару згідно з переліком (надалі «Товар») шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ПП ОСОБА_5 (надалі «Продавець») № 8148, у Миколаївське РУ «ПриватБанк», м. Миколаїв, МФО 326610, код ЄДРПОУ НОМЕР_1.

В п. 10 заяви позичальника зазначено, що сума авансового внеску за товар, який сплачується за рахунок власних коштів позичальника, становить 495 гр. (у випадку надання кредиту для часткової оплати вартості товару).

З меморіального ордеру від 8 квітня 2013 року, наданого банком-кредитором, вбачається, що на підставі кредитного договору від 7 квітня 2013 року про надання позивачеві кредиту на суму 6927 гр., з вказаних коштів на рахунок ФОП ОСОБА_5 за товар було перераховано 5853,31 гр., а на комісію банку 1073,69 гр. (а.с. 18, 60 - 61). Крім того, банк суду повідомив, що, згідно схеми кредитування, розмір комісії складає 15,5 %.

03 червня 2013 року ОСОБА_3 надіслав на адресу ФОП ОСОБА_4 претензію про невиконання зобовязання по виконанню робіт по виготовленню та встановленню балконної рами, неодноразово телефонував відповідачу з приводу не виконання робіт по демонтажу та встановленню балконної рами (а.с. 14, 16).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_5 отримала кошти від позивача, передбачені п. 2.6 договору від 7 квітня 2013 року (номер замовлення ЕР-936), укладеного між позивачем і відповідачем ФОП ОСОБА_4 (вартість робіт (демонтажу), яка включена у вартість виробу), та 50 гр. завдатку, передбаченого угодою про завдаток на купівлю (встановлення) металопластикових вікон № 234-340 від 7 квітня 2013 року, укладеною між позивачем і відповідачем ФОП ОСОБА_4 Загальна сума отриманих коштів склала 495 гр. (від позивача) і 5853,31 гр. (від банку), тобто не всю суму, передбачену договором.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент Банк» 7555,41 гр. заборгованості за кредитним договором № А31YRG101470342 від 07 квітня 2013 року (а.с.86-87).

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обовязків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6 та 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. ст. 59, 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (диспозитивність цивільного судочинства).

Межі заявлених вимог включають в себе, зокрема, предмет та підстави позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно розяснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», предмет позову це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову чим він обґрунтовує свої вимоги, зміст вимоги - який спосіб захисту свого права він обрав. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Вірно встановлені судом обставини справи та наведені норми матеріального права дають підстави для висновку про те, що позивач не довів факт виконання ним умов договору, укладеного з ФОП ОСОБА_4, що давало б йому право вимагати захисту його порушених прав на підставі наведених норм закону та умов зазначеного договору, в тому числі і щодо стягнення неустойки.

Посилаючись на виконання ним умов договору щодо повної сплати суми, передбаченої договором, укладеним з ФОП ОСОБА_4, та на те, що він уклав і усний договір на виконання послуг з ФОП ОСОБА_5, позивач не надав належних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Є необгрунтованими доводи позивача про відсутність його вини у невиконанні умов укладеного з ФОП ОСОБА_4 договору, з посиланням на те, що він повністю оплатив суму, передбачену договором, уклавши кредитний договір на отримання необхідної для доплати за послуги суми 6927 гр. з банком, який безпідставно з зазначеної суми утримав комісію та в звязку з цим перерахував неповну суму кредиту виконавцям робіт, оскільки стягнення комісії з кредитних коштів договором не передбачене.

Банк не є учасником спірних правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачами, його дії з приводу неналежного виконання умов кредитного договору чи безпідставного утримання з кредитної суми комісії позивач не оспорював, а тому вимога про стягнення 7422 гр. з відповідачів в солідарному порядку не грунтується на вимогах закону та умовах укладеного з ФОП ОСОБА_4 договору.

З інших підстав з позовом про повернення фактично сплачених ним коштів не ФОП ОСОБА_4, з яким він уклав договір, а ФОП ОСОБА_5, наявність з якою договірних відносин він не підтвердив доказами в справі, позивач до вказаних осіб не звертався.

Посилання позивача на те, що він не знав, що кошти будуть перераховані ФОП ОСОБА_5, спростовуються заявою позичальника, підписаною ним, з п. 9 якої вбачається, що кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ПП ОСОБА_5 (надалі «Продавець») № 8148, у Миколаївське РУ «ПриватБанк», м. Миколаїв.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: