22-ц/775/719/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Костромітіна О.О.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Ігнатоля Т.Г.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 липня 2016 року

в с т а н о в и в:

В січні 2016 року позивач звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4 про визнання будинку АДРЕСА_2 об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності за нею на 3/4 частини зазначеного будинку, які в подальшому змінила та просила суд визнати її особистою приватної власністю жилий будинок АДРЕСА_2, визнати за нею право власності на будинок. Позивач зазначала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. З відповідачем спільно не проживають, не ведуть спільного господарства. Під час шлюбу придбано за договором купівлі-продажу від 26 жовтня 2013 року будинок АДРЕСА_2, вартість якого за договором купівлі-продажу складала 66 000 грн. До шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2006 року вона придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка була її особистою власністю. На підставі договору міни від 12 вересня 2012 року позивач зробила обмін належної їй на праві особистої власності квартири АДРЕСА_1 на житловий будинок АДРЕСА_3, який належав на праві власності ОСОБА_7, ринкова вартість якого складала 40 000,00 грн., а ринкова вартість квартири - 45 500,00 грн.

Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0640 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка приватизована позивачем 11 жовтня 2013 року. Обмін квартири на будинок за договором міни від 12 вересня 2012 року здійснювався без доплати. За договорами купівлі-продажу від 26 жовтня 2013 року будинок АДРЕСА_3 проданий за 50 000,00 грн., а приватизована земельна ділянка за цією ж адресою - за 25 000,00 грн. В цей же день 26 жовтня 2013 року нею були внесені за договором купівлі-

продажу від 26 жовтня2013 року на купівлю житлового будинку АДРЕСА_2 особисті кошти в розмірі 66 000,00 грн. Таким чином, жилий будинок АДРЕСА_2 придбаний за її особисті кошти в розмірі 75 000,00 грн., виручені від продажу іншого майна, що належало їй особисто. З цієї ж суми сплачені податки та послуги нотаріуса. Тому вважає, що відповідно до ч.1 п.3 ст. 57 СК України жилий будинок АДРЕСА_2 є її особистою приватною власністю, оскільки придбаний за її особисті кошти.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 липня 2016 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особистою приватною власністю жилого будинку № АДРЕСА_2, загальна площа 47,4 кв. м., житлова площа 26,3 кв.м., визнання права власності на даний будинок. Жилий будинок № АДРЕСА_2, загальна площа 47,4 кв. м., житлова площа 26,3 кв.м. визнаний особистою приватною власністю ОСОБА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок № АДРЕСА_2, загальна площа 47,4 кв. м, житлова площа 26,3 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_4: на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,21 грн., на користь держави судовий збір в розмірі 108,79 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процессуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ним та позивачем право спільної сумісної власності на ? частку спірного будинку за кожним. Відповідач зазначав, що вкладав кошти в ремонт однокімнатної квартири, що належала позивачу, та в ремонт будинку, на який поміняли квартиру, оскільки мав на особистому рахунку 3 300 доларів США. В спірному будинку за свої заощадження та важкою фізичною працею проводив ремонтні роботи, для чого брав кредит в банку на суму 20 000 грн., який погасив за 4 місяці. Позивач не надала документів, що спірний будиноку придбаний за її власні кошти, оскільки власних коштів не мала, перебуваючи у відпустці по догляду за малолетніми дітьми, та весь час перебувала на його утриманні.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважаючи їх необґрунтованими, та просили залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, позивача та її представника, перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 серпня 2009 року, дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_1 (а.с.5).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3, та доньку ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 9).

В період шлюбу за договором купівлі-продажу від 26 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_9, укладеним між продавцем ОСОБА_10 та покупцем ОСОБА_4, придбаний будинок АДРЕСА_2, вартістю 66 000 грн. (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1.(дошлюбне прізвище ОСОБА_1) до реєстрації шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, укладеному між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) та ОСОБА_11, на праві власності мала квартиру АДРЕСА_1 (а.с.63).

12 вересня 2012 року ОСОБА_1 на підставі договору міни зробила обмін належної їй на праві особистої власності квартири АДРЕСА_1 на житловий будинок

АДРЕСА_3, який належав на праві особистої власності ОСОБА_7 Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складала 45 500,00 грн. Ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_3, складала 40 000,00 грн. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0640 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка приватизована позивачем 11 жовтня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Обмін квартири та будинку за договором міни здійснювався без доплати (а.с.58).

На підставі договорів купівлі-продажу від 26 жовтня 2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Маріупольського міського округу ОСОБА_9, будинок АДРЕСА_3 проданий позивачем за 50 000,00 грн., а приватизована земельна ділянка за цією ж адресою - за 25 000 грн., покупцю ОСОБА_12 ( а.. 26, 59 ).

В цей же день 26 жовтня 2013 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2, вартість якого складає 66 000,00 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що будинок АДРЕСА_2 придбаний за кошти, які належали особисто позивачці ОСОБА_1, оскільки вони утворилися з обміну квартири АДРЕСА_1, яка була придбана позивачкою до шлюбу та є її особистою власністю, на жилий будинок АДРЕСА_3, який в подальшому разом з земельною ділянкою, на якій він розташований, проданий за 75 000 гривень, та за ці кошти придбаний спірний будинок.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п.1,3,5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23, 24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

На підставі наданих позивачем доказів суд першої інстанції встановив, що спірний будинок придбаний за кошти, які належали особисто позивачці ОСОБА_1, оскільки отримані від продажу жилого будинку АДРЕСА_3, та земельної ділянки, на якій він розташований, та які придбані внаслідок обміну квартири АДРЕСА_1, що належала позивачці на праві її особистої власності до шлюбу з відповідачем. Встановивши вказані обставини, суд обгрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на спірний будинок.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, що спірний будинок придбаний за особисті кошти позивача, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки позивачем надані письмови докази, а саме договір міни, договори купівлі-продажу майна, внаслідок яких вона отримувала кошти, за які був придбаний спірний жилий будинок.

Посилання відповідача в апеляційній сарзі на те, що спірний будинок придбаний за сумісні та заощаджені кошти, апеляційний суд визнає необгрунтованими, оскільки відповідачем суду не надано доказів, які б підтверджували даний факт.

Наявність на рахунку відповідача за період з 15 січня 2013 року по 16 квітня 2015 року коштів в розмірі 3 300 доларів США та отримання ним кредиту в розмірі 20 000 грн. в квітня 2014 року не підтверджує факт їх використання на придбання спірного будинку та проведення там ремонтних робіт.

В судове засідання апеляційної інстанції позивач надала копію рішення Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, з якого вбачаєтьсчя, що сторонни не мешкають однією сім?єю з січня 2015 року, відповідач працює та мешкає в місті Івано-Франківську. Позивачем надані документи про проведення ремонтних робіт в спірному будинку, з яких вбачається, що матеріали та роботи у серпні 2015 року оплачувала позивач ОСОБА_1, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про його участь в проведенні ремонтних робіт спірного будинку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1, відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку.

Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем в суді апеляційної інстанції не надано.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Згідно із статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України Апеляційний суд Донецької області

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

Т.Г. Ігнатоля