Справа № 451/692/16 Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/783/6230/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 8 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, -

в с т а н о в и л а:

23 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про зобовязання відповідача усунути перешкоди у спілкуванні із їхніми спільними дітьми - ОСОБА_4 і ОСОБА_5, визначивши йому для участі у вихованні дітей дні побачень з ними. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 вересня 2009 року було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_3 - відповідачем у справі. В цьому шлюбі у них народилися двоє дітей. 5 травня 2016 року їх шлюб розірвано. Діти залишилися проживати з матірю, яка чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Просить позов задовольнити.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 8 вересня 2016 року позов задоволено частково. Ухвалено зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, надавши позивачу можливість зустрічатися та спілкуватися з синами шляхом побачень у 1 та 3 неділю місяця з 10 до 18 години та у 2 і 4 неділю місяця з 15 до 18 години у с.Стоянів Радехівського району Львівської області, в присутності матері дітей - ОСОБА_3 Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив позивач. У своїй апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність рішення, неповне зясування судом обставин справи, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права; просить таке скасувати та ухвалити нове рішення, виключивши з рішення, що зустрічі мають проходити у с.Стоянів у присутності матері дітей. Зазначає, що у с.Стоянів немає можливості раціонально використати час зустрічі з дітьми, оскільки немає куди з ними піти. Окрім того, за місцем проживання відповідача прожавє її мати, з я кою він перебуває у недружніх відносинах. Тому відсутня можливість повноцінного спілкування з дітьми. Просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 10, 57- 61 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що сторони з 21 вересня 2009 року по 5 травня 2016 року перебували в шлюбі. Вони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сторони проживають окремо, діти проживають з матірю. Батьки дітей (сторони) не досягли згоди щодо участі кожного у вихованні дітей.

З висновку Радехівської районної державної адміністрації Львівської області № 02-28/1899-10 від 5 вересня 2016 року вбачається, що орган опіки і піклування вважає можливим надати батькові дітей зустрічатися та спілкуватися з синами шляхом побачень у 1 та 3 неділю місяця з 10 до 18 години та у 2 і 4 неділю місяця з 15 до 18 години у с.Стоянів Радехівського району Львівської області, в присутності матері дітей - ОСОБА_3

При вирішенні цього спору колегія суддів виходить з інтересів малолітніх дітей, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обовязків батьків і дітей визначений Сімейним кодексом України. Зокрема, особисті немайнові права і обовязки батьків та дітей визначені главою 13 цього Кодексу.

Законодавством України закріплено обовязок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини та право приймати участь у її вихованні. Окрім того, батьків законодавством зобовязано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (стаття 157 СК України). Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Відповідно до ст. 141 СК України , ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини.

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

При встановленні судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до частин 4 та 5 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки і піклування надав свій висновок у цій справі щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті вивчення справи, зокрема, умов проживання дітей, їх віку, зайнятості батьків. Висновок щодо часу надання позивачеві можливості зустрічатися з дітьми в основному є конкретним, правильним і таким, що відповідає вимогам ст.ст.153,157,159 СК України. При вирішенні спору суд першої інстанції погодився з висновком органу опіки та піклування щодо способів участі позивача у спілкуванні з дітьми та визначив способи, передбачені висновком.

Згідно з ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів прийшла до висновку, що в частині визначення зустрічей позивача з дітьми у с.Стоянів - за місцем проживання відповідача і дітей, а також здійснення зустрічей у присутності відповідача, не в повній мірі враховує інтереси сторін та їх дітей. У суду немає підстав не брати до уваги доводи позивача в тій частині, що він бажає всебічного розвитку дітей, зокрема організувати відвідування ними театру, цирку, інших заходів, що неможливо забезпечити у с.Стоянів. Також немає необхідності такі заходи проводити у присутності матері дітей, оскільки діти перебувають у такому віці, коли при спілкуванні з батьком постійна присутність матері не вимагається.

Відтак, колегія суддів вважає, що в основному слід погодитись з висновком органу опіки та піклування щодо участі позивача у вихованні дітей сторін. Однак при цьому колегія суддів приходить до висновку, що позивач зобовязаний приймати участь у вихованні дітей самостійно, а не тільки у присутності відповідача. Неврахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача з дітьми виключно у присутності відповідача, може протиправно обмежити його участь у вихованні дітей. Тому колегія суддів вважає, що позивач може спілкуватися з дітьми без присутності матері.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості у частині проведення зустрічей батька з дітьми тільки у с.Стоянів та в присутності матері. Тому оскаржуване рішення підлягає зміні з виключенням цих обставин із резолютивної частини рішення.

Керуючись ст. 303, п. 3 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 8 вересня 2016 року змінити, виключивши із його резолютивної частини наступне: «у с.Стоянів Радехівського району Львівської області, в присутності матері дітей - ОСОБА_3».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: