У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволені.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину спірної квартири, що є підставою для відмови у позові. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що позивачка не зверталась до суду з вимогою про скасування реєстрації права власності на спірну квартиру за нею, відповідачкою, а задовольнивши позовні вимоги, суд фактично підмінив собою функції нотаріальної контори. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що 27 грудня 1991 року вона зареєструвала право власності на спірну квартиру за собою, що порушило право ОСОБА_9, але останній протягом трирічного строку з відповідним позовом не звернувся.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що з 29 жовтня 1977 року по 10 січня 1984 року та з 25 червня 1984 року по 13 серпня 1991 року ОСОБА_9 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_8 є дочкою ОСОБА_9 та ОСОБА_6

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 233 від 29 квітня 1982 року був затверджений список на заселення житлово-будівельного кооперативу № 85, до якого включено ОСОБА_9 із сімєю ( він, дружина ОСОБА_10, донька ОСОБА_11В.) та надано їм двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Пайові внески за квартиру були сплачені в період з 1982 року по липень 1990 року.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 308 від 28 жовтня 1991 року було затверджено рішення загальних зборів ЖБК 85 від 09 липня 1991 року щодо виключення з членів кооперативу на підставі поданої заяви ОСОБА_9 та щодо прийняття в члени кооперативу ОСОБА_6

29 жовтня 2013 року ОСОБА_9 помер. У встановлений законодавством строк з заявою про прийняття спадщини звернулася позивачка по справі.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_6 на підставі реєстраційного посвідчення від 27 грудня 1991 року, виданого згідно довідки ЖБК № 3540 від 16 грудня 1991 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що після виплати пай за спірну квартиру батько позивача набув права спільної сумісної власності на неї разом із ОСОБА_6, а після його смерті 1/2 частина цієї квартири є спадковим майном; вихід ОСОБА_9 з кооперативу не припинив його право власності; матеріали справи не містять належних доказів щодо відчуження ОСОБА_9 своєї частини квартири ОСОБА_6; реєстрація права власності на спірну квартиру за відповідачем є перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу нотаріусом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який узгоджується з матеріалами справи та приписами законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину спірної квартири, що є підставою для відмови у позові, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому зареєстроване за ОСОБА_6 і це є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не зверталась до суду з вимогою про скасування реєстрації права власності на спірну квартиру за нею, відповідачкою, а задовольнивши позовні вимоги, суд фактично підмінив собою функції нотаріальної контори, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки саме позивач обирає спосіб захисту свого цивільного права, а судове рішення є підставою для реєстрації права власності особи на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що 27 грудня 1991 року вона зареєструвала право власності на спірну квартиру за собою, що порушило право ОСОБА_9, але останній протягом трирічного строку з відповідним позовом не звернувся, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вихід ОСОБА_9 з кооперативу не припинив його право власності на частину квартири; матеріали справи не містять доказів про те, що існував спір щодо поділу майна між колишнім подружжям.

Посилання представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на те, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 була усна домовленість про відчуження майна, що підтверджується заявою ОСОБА_9 про вихід з кооперативу, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки за приписами ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу нерухомого майна мав бути нотаріально посвідчений, а недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова 07 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: