Провадження № 2/520/4/16
Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Маценко В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -
Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» звернулось до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 4.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р-317187/31.
Відповідно до кредитного договору позивач надав відповідачу цільовий кредит в сумі 100000 гривень для придбання квартири АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався повернути кредит в строк до 4 квітня 2023 року зі сплатою процентів або достроково у випадках, передбаченим кредитним договором.
Згідно кредитного договору банк має право вимагати від Позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Позичальнику відповідного повідомлення Банка з вимогою дострокового повернення Кредиту або у інші строки, передбачені умовами договору.
В зв'язку з порушення умов кредитного договору 17.02.2014 року на адресу позичальника листом №570/2300-2 направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості з Кредитним договором.
Також позивач набув право вимоги до Позичальника, а у Позичальника згідно умов Кредитного договору виникло зобов'язання достроково повернути кредит, сплатити відсотки за його користування, виконати інші зобов'язання за Кредитним договором у повному обсязі.
Згідно з п.7.1 Кредитного договору, у разі несвоєчасного повернення кредиту та або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору Позичальник зобов'язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,1% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення.
Станом на 2.09.2016 року у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 233226,38 грн.
4 квітня 2014 року в якості забезпечення зобов'язань за Кредитним договором з ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за номером №823.
Відповідно умов договору іпотеки Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому майно на праві власності на нерухоме майно, яким є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 32,4 кв.м. та житловою 16,5 кв.м.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 4.04.2013 р. за реєстровим номером 823, а саме на квартиру, загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 821, шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною 562600 грн., ринкова вартість якої станом на 17.06.2016р. визначена на підставі Висновку №1788 судової оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі №520/507/15ц Київської незалежної судово-експертної установи від 17.06.2016р. з метою задоволення позовних вимог за кредитним договором, загальний розмір яких становить 233226,38 грн., а також виселити із зняттям з реєстрації місця проживання з вказаної квартири відповідачів, без надання іншого житлового приміщення та стягнути судові витрати.
Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, не проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання повторно з'явилися, належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи, заяв про слухання справи у їх відсутність до суду не надходило.
Представник третьої особи ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутність, проти позову заперечувала, доводів заперечень не надала.
Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 4.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р-317187/31.
Відповідно до цього договору позивач надав відповідачу цільовий кредит в сумі 100000, 00 гривень на придбання квартири АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався повернути кредит в строк до 4 квітня 2023 року зі сплатою 20,5 процентів або достроково у випадках, передбаченим кредитним договором.
Згідно п. 1.1, 3.3 кредитного договору за користування кредитом позичальник прийняв зобов'язання сплачувати позивачу 20,5 % річних, а у випадку невиконання зобовязань розмір процентів підвищується на 5%.
Згідно п.п. 3.4, 3.5, 4.6, 5.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язався погашати кредит та проценти за користування кредитом щомісячно до 4 числа різними частинами згідно графіку погашення, що є невідємним додатком до кредитного договору.
4 квітня 2013 року в якості забезпечення зобов'язань за Кредитним договором було укладено Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за номером №823.
Відповідно до п.2.1 договору іпотеки Іпотекодавець передає і іпотеку Іпотекодердателю належне йому майно на праві власності на нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_1.
За умовами п. 1.2. вказаного Іпотечного договору, за договором забезпечує виконання Іпотекодавцем зобовязань перед Іпотекодержателем, що виникають з кредитного договору № Р-317187/31 від 4.04.2013 року, а також договорів про внесення змін (доповнень до нього ), додатків до нього, що є невідємною його частинами, якщо такі будуть укладені між Сторонами в подальшому, в тому числі щодо строку виконання зобовязань,суми кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, пені та штрафів, а також інших обовязкових платежів, щодо: вчасного та у повному обсязі повернення кредиту в сумі 100000 грн. на умовах, визначених кредитним договором, з граничним терміном повернення 4.04.2023 року.
Відповідно до п.2.2. Іпотечного договору, за домовленістю сторін на момент укладення договору іпотеки предмет іпотеки оцінено у сумі 271415 грн.
Судом встановлено, що Предмет іпотеки належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 4.04.2013 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 4.04.2013р. за реєстровим номером 821.
Проте, відповідач своїх зобов'язань за вказаним договором кредиту належним чином не виконує своєчасної сплати заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитними коштами.
Позивач звертався до відповідача ОСОБА_1 з вимогою погасити заборгованість, яка виникла в процесі виконання договору кредиту, що підтверджується листом №570/2300-2 про направлення вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості з кредитним договором.
Згідно п. 1.3.1. Іпотечного договору, у разі порушення Основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за Основним зобовязанням та відшкодувати витрати у повному обсязі, розмір якої визначається на момент здійснення задоволення та визначається критеріями, передбаченими умовами Кредитного договору та/або цим договором і які становлять по своїй суті максимальний розмір вимоги.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зіст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно з ч.1ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Відповідно до ч.6ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно зіст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону.
Відповідно дост. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Статтями 39,40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку», яка регулює порядок реалізації предмета іпотеки за рішення суду, суд може визначити один з наступних способів реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за наявності відповідного рішення суду або відповідного застереження в іпотечному договорі, а також встановлює порядок такого продажу.
Відповідно дост. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
За п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців,за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно,їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
За п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. (далі - Постанова) у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.
Відповідно до п. 43 Постанови при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.
Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Як зазначалось вище суд вирішуючи спір виходить з суми заборгованості за Кредитним договором № Р-317187/31 від 4.04.2013 року яка підтверджена позивачем належними та допустимими доказами.
Отже, на підставі встановлених судом обставин та зазначених норм Закону, суд вважає, що у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту № Р-317187/31 від 4.04.2013 р., можливо звернути стягнення на предмет іпотеки.
Що стосується позовної вимоги про виселення відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання.
Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше.
Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іптекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Згідно ч. 1ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 Житлового Кодексу України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.
Згідно ч.1ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Також, встановлено, що на виконання вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» позивачем направлялась вимога іпотекодержателя 857/2300-2 та 858/2300-2 від 20.07.2015р. на адресу відповідачів про виселення.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.79-80). Відповідно до ст.29ч.4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків.
Таким чином, суд приходить до висновку, що проживання осіб у квартирі на яку звертається стягнення, буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки, а тому вважає за доцільне виселити відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_8 разом з їх неповнолітніми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з вищевказаної квартири.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.526,526,533,546,589,625,1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.3,33,35,36,38,39,40,41 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням п.п. 42, 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р., та керуючись ст.ст.11,6-8,10,15,30,60,61,62,64,88,197,209,212-215,218,224 ЦПК України суд,-
Виселити з квартири АДРЕСА_5 та зняти з реєстрації без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_11 та ОСОБА_5.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» судові витрати у сумі по 6712,5 грн. з кожного.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше 5 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Бескровний Я. В.