У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання : Шептицька С.С..

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 2000,00 грн. (по 1000 грн. на кожну дитину) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 16 березня 2016 р.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що він мав на час звернення позивача до суду постійний дохід у вигляді щомісячного грошового забезпечення, а на даний час перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримує допомогу по безробіттю, а тому може сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відповідно до ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а розмір аліментів в розмірі 2000,00 грн. на двох дітей є реально можливим для сплати.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.ст. 141 та 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини.

Відповідно до п.3 ст.181 СК України одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину є присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, відповідач є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, які знаходяться на утриманні матері.

Доводи апеляційної скарги проте, що розмір аліментів повинен визначатися у частці від доходу не заслуговують на увагу, оскільки, відповідач не працює, а перебування на обліку у службі зайнятості населення та отримання допомоги по безробіттю носить тимчасовий характер та є мінливим.

За таких обставин судом вірно встановлено, що відповідач не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості населення та отримує допомогу по безробіттю, а тому у відповідності до ч.1 ст.184 СК України наявні підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів неможливості виплачувати аліменти на дітей у визначеному розмірі відповідачем не надано, а судом таких доказів не здобуто. Навпаки, відповідач є особою працездатного віку, може працювати чи займатися підприємницькою діяльність, тому може сприяти як утриманню так матеріальному забезпеченню належним чином своїх дітей.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :