Справа № 185/8535/16-ц
Провадження № 2/185/4496/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Житлово-будівельний кооператив № 32 «Октябрь», про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Житлово-будівельний кооператив № 32 «Октябрь», про визнання права власності на нерухоме майно, в якій просили суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (1/2 частину на праві спільної сумісної власності і 1/6 частину при спадкуванні частки ОСОБА_5М.); за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/6 частині вищезазначеної квартири (при спадкуванні частки ОСОБА_5М.).

В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що у 1987 році ОСОБА_5 був прийнятий до членів житлово-будівельного кооперативу № 32 «Октябрь» і їх сімї, у складі: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була виділена для проживання трикімнатна квартира АДРЕСА_1. На підставі рішення Виконавчого комітету міської Ради народних депутатів міста Павлограда № 757 від 20.11.1987 року ОСОБА_5 виданий ордер № 2588 серія АК-87 від 27.11.1987 року на вищезазначену квартиру, після чого їх сімя вселилася в надане жиле приміщення. На протязі всього часу, починаючи з моменту вселення у вищезазначену квартиру, вони постійно проживали в цій квартирі, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 сплатили пайовий внесок за квартиру в повному обсязі у розмірі 8285 руб. 00 коп., що підтверджується довідкою ЖБК № 32 «Октябрь» від 01.09.2016 р., та квитанціями. Проте, за життя своє право власності на квартиру не зареєстрували. 24 березня 1992 року ОСОБА_5 помер. Після смерті ОСОБА_5 Першою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 516 від 09.12.1992 року. Крім них, інших спадкоємців першої черги за законом немає. Вони вважаються такими, що прийняли спадщину, так як фактично вступили в управління та володіння спадковим майно, проживали в спадковій квартирі і після смерті ОСОБА_5 Однак, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищезазначену квартиру. Тому, вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судове засідання позивачі не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу № 32 «Октябрь» в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

04 березня 1978 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали шлюб.

Від зазначеного шлюбу народилися діти: дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У 1987 році ОСОБА_5 був прийнятий до членів житлово-будівельного кооперативу № 32 «Октябрь» і сімї, у складі: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була виділена для проживання трикімнатна квартира АДРЕСА_2.

На підставі рішення Виконавчого комітету міської Ради народних депутатів міста Павлограда № 757 від 20.11.1987 року, ОСОБА_5 виданий ордер № 2588 серія АК-87 від 27.11.1987 року на вищезазначену квартиру.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 сплатили пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 у повному обсязі у розмірі 8285 руб. 00 коп., що підтверджується довідкою ЖБК № 32 «Октябрь» від 01.09.2016 р., та квитанціями.

Згідно з положенням ст. 15 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення відповідних правовідносин), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Проте, своє право власності на квартиру позивачі не зареєстрували. Згідно довідки КП «ОСОБА_4 МБТІ» від 22.08.2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано.

24 березня 1992 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, до цих відносин застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР за ред. 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Стаття 524 ЦК УРСР за ред. 1963 р. передбачала, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР за ред. 1963 р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

ОСОБА_5 заповіту на випадок своєї смерті щодо належного йому майна не залишив.

Після смерті ОСОБА_5 Першою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 516 від 09.12.1992 року на підставі заяв позивачів, які доводилися померлому дружиною та дітьми. Крім позивачів, інших його спадкоємців першої черги за законом немає.

Однак, державним нотаріусом Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори Дніпропетровської області позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищезазначену квартиру.

Згідно ст. 22 КпШС України (чинного на момент виникнення відповідних правовідносин) квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_1, так як в період перебування у шлюбі та спільного проживання у вищезазначеній квартирі ОСОБА_5 разом з позивачем ОСОБА_1 за сумісні кошти виплатили пайовий внесок за квартиру в повному обсязі.

У відповідності до п. 6 пп. «а» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 р. № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», судам слід враховувати те, що пай, внесений подружжям ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позику, а після повної сплати пайового внеску квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Так як вищезазначена квартира набута ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1 в період перебування у шлюбі, у відповідності із ст. 22 КпШС України (чинного на момент виникнення відповідних правовідносин), ця квартира є їх спільною сумісною власністю.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», зазначено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачів доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме суд вважає за можливе визнати: за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (1/2 частина належить їй на праві спільної сумісної власності і 1/6 частина при спадкуванні частки ОСОБА_5М.); за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/6 частині вищезазначеної квартири (при спадкуванні частки ОСОБА_5М.).

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 10, 60, 131, 174, 210-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Житлово-будівельний кооператив № 32 «Октябрь», про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спільної сумісної власності подружжя та на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер 23 березня 1992 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5, який помер 23 березня 1992 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5, який помер 23 березня 1992 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Бондаренко