Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 331/7527/15 Головуючий у 1-й інстанції Смолка І.О.
Справа № 22-ц/778/1293/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОсоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя Міністерство Оборони України про стягнення коштів на індексацію,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він у період з 01.08.1987 року по 23.10.2013 року проходив військову службу у Збройних силах СРСР та України, перед звільненням займав посаду начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м.Запоріжжя, звання перед звільненням «підполковник».

Наказом першого заступника Міністра оборони України від 23.09.2013 року № 167 позивача звільнено у запас на підставі пункту «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (за станом здоров'я), календарна вислуга на день звільнення склала 26 років.

Наказом начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 23.10.2013 № 187 позивача було виключено зі списків особового складу КЕВ м. Запоріжжя та зобов'язано виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років служби.

Однак, в розрахунок при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні не було враховано щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 40% грошового забезпечення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року по справі № 808/8943/13-а було визнано неправомірними дії КЕВ м. Запоріжжя щодо виплати ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років роботи без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 року зазначена постанова залишена без змін.

Позивачем було направлено виконавчий лист про зобов'язання КЕВ м. Запоріжжя Міністерства оборони України виплатити вищевказану одноразову допомогу, стягнуту за рішенням суду.

Тільки 13 лютого 2015 року позивач отримав належні йому кошти.

Посилаючись на ст.625 ЦК України, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу кошти на відшкодування інфляційних витрат у зв'язку з затримкою з вини відповідача виплати належних позивачу за законом коштів при звільненні і просить суд стягнути з відповідача суму 5 745,06 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд під час розгляду справи встановив, що позивач у період з 01.08.1987 року по 23.10.2013 року проходив військову службу у Збройних силах СРСР та України, перед звільненням займав посаду начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м.Запоріжжя, звання перед звільненням «підполковник».

Наказом начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 23.10.2013 № 187 позивача було виключено зі списків особового складу КЕВ м. Запоріжжя та зобов'язано виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років служби.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року по справі № 808/8943/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 року, було визнано неправомірними дії КЕВ м. Запоріжжя щодо виплати ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років роботи без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, з урахуванням виплачених сум.

Зазначена допомога була виплачена позивачеві 13 лютого 2015 року.

Звертаючись з позовом ОСОБА_5, виходив з того, що відповідач, який своєчасно не виплатив одноразову грошову допомогу, порушив свої грошові зобов'язання, а тому зобов'язаний виплатити на користь позивача суму боргу, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України за прострочення грошового зобов'язання.

Проте, відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

У справі, яка переглядається, спір виник у зв'язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням свого обов'язку про зобов'язання МО України перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Спірні правовідносини виникли у зв'язку правовідносинами до яких не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України), про що цілком вірно зазначив суд першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладено в Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року №6-2759цс15.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі (про отримання коштів через потуги юристів через 16 місяців, про знецінення коштів, про невірне застосування судом законодавства в тому числі ст. 625 ЦК України) не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: