Провадження № 2/127/3881/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2016року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сімєю без державної реєстрації шлюбу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сімєю без державної реєстрації шлюбу. Позов мотивовано тим, що звідповідачкою ОСОБА_2 одружились 26 вересня 2013 року. Проте жити разом- однією сімєю, почали набагато раніше. З 7 квітня 2013 року сторони проживали разом за адресою м. Вінниця,

вул. Свердлова, 149, кв,58, у найманій квартирі. Про їх допит у якості свідків буду клопотати перед судом. З 04 липня 2013 року сторони подали спільну заяву до Вінницького міського відділу РАЦС Вінницького МУЮ, проте нас не зареєстрували через місяць, тому що позивач виїздив на заробітки і сторони подавали заяву про відкладення

реєстрації шлюбу. 20 серпня 2013 року відповідач уклала договір кредиту із

ПАТ «Укргазбанк» на придбання квартири № 72 у буд. 3 по

вул. Миколаївській у с. Бохоники Вінницького району. Вартість квартири становила 270046грн. Сторони разом внесли перший внесок в сумі 110 000 грн. Остаток суми ( 160 000 грн)- це кредитні кошти. Також відповідачка уклала договір про передання квартири у іпотеку, хоч ще не набула на неї права власності, адже свідоцтво на квартиру отримали вже в листопаді 2013 року. В даний час між сторонами йде судовий спір стосовно поділу

спільного майна. Відповідач не визнає майнових прав позивача, які виникли у нього до укладення шлюбу, адже сторони жили однією сімєю без реєстрації ще задовго до

укладення шлюбу, вели спільне господарство, всі питання щодо майна

вирішували разом. Коштами розпоряджались за взаємною згодою, і питання щодо придбання житла вирішували разом. Просить становити факт проживання однією сімєю без державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07.04.2013 року по 25.09.2013 року включно.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали заперечили щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Спірні правовідносини щодо встановлення факту проживання однією сім'єю регулюються Сімейним кодексом України.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб 26.09.2013 року зареєстрували шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3, після реєстрації шлюбу прізвище дружини «Комарова», актовий запис № 2606 (а.с.6).

Твердження позивача про те, що у відповідача не було коштів для інвестування будівництва і вона отримала близько 10 000доларів США у мами позивача, спростовуються матеріалами справи, а саме.

Згідно договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 25.07.2013 року №А 1/72-2/90 ОСОБА_3 на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування, створеного Товариством з обмеженою відповідальністю «ВінІнвестБуд» фонду фінансування будівництва типу «А» забудовником Концерном «Поділля» обєкту нерухомості за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Бохоники, житловий район «Академічний», 2-й квартал, ж/б №1, затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ВінІнвестБуд» передає управителю у довірчу власність кошти з метою отримання у власність обєкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти на рахунок ФФБ в управління для фінансування спорудження зазначеного у цьому договорі обєкту будівництва. Вартість обєкта інвестування на момент підписання договору складає 270 046,00грн. (а.с.66-70).

20.08.2013 року укладено кредитний договір №757/07/2013/0223 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3, згідно умов договору банк надає позичальнику кредиту в сумі 160 000,00грн. для інвестування в обєкт будівництва яким є квартира №72 в житловому будинку №1 за адресою: Вінницька область, Вінницький р-н, с. Бохоники, житловий р-н «Академічний», 2-й квартал, шляхом внесення коштів фонду фінансування будівництва типу А відповідно до умов договору № А 1/72-2/90 про участь у фонді фінансування будівництва від 25.07.2013року (а.с.74-77).

Згідно довідки ПАТ «ПлазмаТек» №1082 від11.03.2016року ОСОБА_2 працює на підприємстві ПАТ «ПлазмаТек» на посаді старшого інспектора з кадрів з 14.07.2009 року. Заробітна плата з 01.01.2013 року по 29.02.2016 року складає 138 514,95грн. (а.с.87).

Відповідно до довідки ПАТ «ПлазмаТек» №1084 від 11.03.2016 року ОСОБА_2 отримала позику 25.09.2013 року в сумі 150 000,00грн., згідно договору позики №09-25/2013/01 від 25.09.2013року (а.с.88, 89).

Показання свідка ОСОБА_4 суд оцінює критично, оскільки вона є матірю позивача та зацікавлена в прийняті судового рішення на користь позивача.

Свідок ОСОБА_5 суд показала, що позивача знає з 2011 року, оскільки він є товаришем її чоловіка. Сторони познайомились в лютому 2013 року, з якого часу сторони проживали разом їй не відомо.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що є другом позивача, і він допомагав перевозити речі ОСОБА_1 до відповідача десь в квітні березні 2013 року, в квартирі не був і які речі перевозив йому не відомо.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що весілля в сторін було в жовтні 2013 року, зі слів позивача йому відомо що позивач разом із відповідачем проживали до весілля, в гостях в них не бував.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що бачила позивача разом із відповідачем в гостях у бабусі, зі слів матері позивача їй відомо, що вони проживали разом ще до весілля. В гостях в них не була, тому дані показання суд не бере до уваги.

Суд не бере до уваги показання вище вказаних свідків, оскільки вказані свідки не зазначили, що сторони мали спільний бюджет, побут та вели спільне господарство. Крім того, позивач повинен був довести, що саме своєю трудовою та матеріальною участю він приймав участь у придбані спірного майна. Посилання на те, що він та його матір позичили грошові кошти відповідачу на придбання квартири повинні підтверджуватися письмовими доказами, які позивачем суду не надані. Тому суд не приймає до уваги пояснення свідків у даній справі.

Фотографії, які позивач надає суду як докази спільного проживання з відповідачем, також не доводять факт, що у вказаний період між ним та ОСОБА_2 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач з липня 2013 року по вересень 2013 знаходився в АР Крим на роботі, що підтверджується листом ПП ОСОБА_9,В та довідкою характеристикою, згідно яких ОСОБА_1 працював адміністратором атракціонів в с. Коктебель, смт. Приморський, м. Щелкіно в період з 07.07.2013 року по 15.09.2013 року (а.с.60, 61,62,63,64).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбові, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Водночас, згідно з ч.2 цього Кодексу на майно, що є об'єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь- якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази, зокрема: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення сторонами спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Тоді як стаття 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК).

Проаналізувавши пояснення сторін, свідків у справі, а також надані документи, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не надав суду допустимих доказів, якими б підтвердила, факт проживання однією сім'єю із відповідачем у період з 07.04.2013 року по 25.09.2013року.

Згідно ст. 88 ЦПК України ,суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 3, 21, 36, 74 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись . ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сімєю без державної реєстрації шлюбу відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: