Справа № 426/1388/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

23 вересня 2016 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Реки А.С.,

при секретарі Гапич К.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з дійсною позовною заявою, в якій зазначив, що 28 жовтня 2013 року він надав у борг ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 55000 грн. із виплатою 5% щомісячно із строком повернення 01.03.2014 року. Передача коштів, умови користування та строки повернення були оформлені у формі боргової розписки від 28.10.2013 року, написаною відповідачем власноруч. З самого початку боргових стосунків виникли проблеми відповідач не сплачував відсотки за боргом, а також не повернув кошти основного зобовязання. За цей весь час він неодноразово звертався до відповідача з пропозицією добровільно повернути кошти, але ОСОБА_4 просив почекати, він чекав два роки, але відповідач умови домовленості так і не виконав, борг не повернув. Загальна сума заборгованості станом на 14.03.2016 року становить 132000 грн. та складається з: 55000 грн. сума основного боргу, 77000 грн. сума щомісячних процентів за розпискою з розрахунку: 28 місяців (термін користування коштами) Х 2750 грн. (щомісячні проценти).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, обґрунтувавши їх доводами, викладеними у позовній заяві та просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 132000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково, вказав, що дійсно ОСОБА_4 отримав від позивача борг у розмірі 55000 грн. з виплатою 5% щомісяця, та не заперечує проти задоволення позову щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 55000 грн. Щодо стягнення процентів вказав, що відповідач визнає суму заборгованості частково, а саме проценти за 4 місяці за період з листопада 2013 року по березень 2014 року у розмірі 11000 грн., оскільки згідно укладеної боргової розписки було визначено строк повернення боргу та сплати 5% щомісячно до 01.03.2014 року.

Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач позичив відповідачеві грошові кошти в сумі 55000 грн. із встановленням відсотків за користування в розмірі 5% щомісячно, строк повернення 01.03.2014 року, що підтверджується розпискою від 28.10.2016 року, долученою до матеріалів справи та не оспорюється сторонами. Однак, у встановлені договором строки відповідач борг не повернув, відсотки за користування грошовими коштами не сплатив.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня фактичного повернення позики.

Вказані правила в цілому спрямовані на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів та порядок їх сплати не визначався.

Таким чином, проценти, передбачені вказаною правовою нормою є платою за користування чужими грошовими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, тобто проценти за договором позики нараховуються до моменту повного повернення запозичених грошових коштів та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань.

Оскільки, договором позики від 28.10.2013 року не передбачено порядку виплати процентів, то проценти повинні виплачуватися щомісяця до дня повернення позики у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_3 має право на отримання від позичальника ОСОБА_4 процентів за весь час користування останнім позикою.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивач просить стягнути заборгованість у розмірі, визначеному станом на 14.03.2016 року, у сумі 132000 грн., що складається з: 55000 грн. суми основного боргу, 77000 грн. суми щомісячних процентів за розпискою з розрахунку: 28 місяців (термін користування коштами) Х 2750 грн. (щомісячні проценти), суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1320 грн., що документально підтверджується квитанцією від 15.03.2016 року, долученою до матеріалів цивільної справи, який підляга стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 599, 612, 625-629, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційним номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кВ. Незалежності, 1/36 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційним номер НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 грошові кошти в розмірі 132000 (сто тридцять дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційним номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кВ. Незалежності, 1/36 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційним номер НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 суму судового збору у розмірі 1320 (одна тисяча триста двадцять) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.09.2016 року.

Суддя А.С. Река