АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 8 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» про стягнення коштів,

встановила:

у грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 793грн. 36коп. за невиконаний ремонт та пеню у розмірі 14 794 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що уклав з відповідачем договір побутового підряду на виконання відновлювального ремонту автомобіля, на виконання якого 25 березня 2014р. на рахунок відповідача ТзДВ «Страхова компанія «Провіта» було перераховано 3 793грн. 36коп. та пеня у розмірі 425,38грн.

Позивач посилався на те, що 14 серпня 2015 року звернувся до відповідача з вимогою в семиденний строк відремонтувати автомобіль або повернути кошти в розмірі 3 793грн. 36коп., проте на дану вимогу відповідач не відреагував та кошти не повернув.

З посиланням на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив стягнути з відповідача пеню за період прострочення виконання послуги з 22 серпня 2015 року по 29 грудня 2015 року у розмірі 14 794 грн.

Рішенням суду від 8 вересня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 793грн. 36коп., 14 794грн. пені та 487, 20 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідач посилається на неповне з'ясування судом фактичних обставин справи, оскільки між сторонами не було укладено договору підряду, а ремонті роботи були виконані у повному обсязі, у зв'язку із чим позивач не мав ніяких претензій до серпня 2015р.

Також відповідач посилається на те, що вимоги до нього були заявлені через рік після припинення ним здійснення підприємницької діяльності, тому він не міг виконувати ремонтні роботи у серпні 2015р., а вимогу позивача ним не було отримано, а відтак підстав для нарахування пені суд не мав.

№ апеляційного провадження:22-ц/796/13927/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 18 квітня 2013р. ФОП

- 2 -

ОСОБА_6 надав ОСОБА_2 рахунок № РАСС067271, у якому зазначено перелік ремонтних робіт автомобіля КІА, реєстраційний номер НОМЕР_1, та використаних запасних частин на суму 3 793грн. 36коп. Також рахунок містив відмітку про те, що він дійсний протягом 2-х банківських днів.

6 грудня 2011р. між позивачем та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту.

Листом від 23 квітня 2013р. ТДВ «СК «Провіта» повідомила ФОП «ОСОБА_1» про надання згоди на проведення ремонтних робіт та гарантію оплати рахунку № РАСС067271 від 18 квітня 2013р. у розмірі 3 793,36грн.

Згідно платіжного доручення № 2788 від 25 березня 2014р. ТДВ «СК «Провіта» перерахувала ФОП ОСОБА_1 4 218,74грн.

19 липня 2014р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено відомості про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_6.

14 серпня 2015р. позивач направив на адресу відповідача вимогу про здійснення ремонтних робіт його автомобіля КІА, д.н. НОМЕР_1, протягом семи днів, або повернення грошових коштів у сумі 3 793,36грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір підряду, який не був виконаний відповідачем, тому сплачена за договором сума підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 2 статті 846 ЦК України встановлено, якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору (ч.1 ст. 866 ЦК України).

Частиною 2 статті 870 ЦК України встановлено, якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи.

З наявних матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 видав позивачу рахунок з переліком ремонтних робіт автомобіля, у зв'язку із чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що між сторонами був укладений договір побутового підряду.

Разом з тим, у рахунку зазначено, що він дійсний протягом 2-х банківських днів, отже, сторонами було погоджено, що робота виконується з матеріалу підрядника, проте замовник зобов'язаний був оплатити вартість матеріалів протягом 2-х банківських днів з моменту отримання рахунку.

Позивач не заперечував, що не проводив оплату рахунку ФОП ОСОБА_1 у визначений строк, грошові кошти були перераховані тільки 25 березня 2014р. ТДВ «СК «Провіта».

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного

- 3 -

законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Позивач не заперечував, що протягом 2-х банківських днів рахунок ФОП «ОСОБА_1» ним оплачений не був, отже кредитор прострочив виконання зобов'язання, а відтак підрядник не міг виконати свого обов'язку у розумні терміни, передбачені ч. 2 ст. 846 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що вимогу про виконання ремонтних робіт позивач заявив до відповідача, як до фізичної особи 14 серпня 2015р.

Разом з тим, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців 19 липня 2014р. до реєстру внесені відомості про припинення підприємницької діяльності ФОП «ОСОБА_1».

Отже, відповідач, як фізична особа-підприємець та підрядник за укладеним з позивачем договором побутового підряду не міг виконати вимогу позивача про виконання ремонтних робіт, направлену у серпні 2015р., а відповідно до положень ст. 609 ЦК України зобов'язання ФОП «ОСОБА_1» за договором підряду є припиненими.

Також з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що 14 червня 2014р. до реєстру були внесені відомості про визначений фізичною особою-підприємцем строк для заявлення кредиторами своїх вимог. Проте, позивачем суду не було надано доказів пред'явлення своїх вимог до ФОП «ОСОБА_1», як кредитором у визначений строк.

Вказані обставини та норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції при вирішенні даного спору і суд прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що грошові кошти на рахунок ФОП «ОСОБА_1» були перераховані страховою компанією, а не позивачем, а відтак, не обґрунтував підстави для стягнення вказаних грошових коштів на підставі норм матеріального права, які регулюють правовідносини, які виникли з договору підряду.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України від 4 грудня 2013р. у справі 6-125цс13, оскільки фактичні обставини справи, за якими зроблений правовий висновок, не є тотожними із фактичними обставинами даної справи.

Зокрема, матеріали справи не містять даних про те, що ФОП «ОСОБА_1» визнавався банкрутом і припинення його діяльності відбулося відповідно до норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог

- 4 -

кредиторів.

Також суд першої інстанції не врахував, що на час припинення підприємницької діяльності ФОП «ОСОБА_1.» діяла стаття 50-1 ЦК України, за змістом якої після внесення запису про прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо рішення фізичної особи - підприємця про припинення нею підприємницької діяльності публікується у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації.

Кожна вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається фізичною особою - підприємцем, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше п'ятнадцяти днів з дня отримання фізичною особою - підприємцем відповідної вимоги кредитора.

Вимоги кредиторів, не визнані фізичною особою - підприємцем, діяльність якої припиняється, якщо кредитор у місячний строк з дня одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, та вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, не задоволені через відсутність майна, вважаються погашеними.

Крім того, суд повинен був звернути увагу на те, що зобов'язання ФОП «ОСОБА_1» за договором побутового підряду, укладеного з позивачем, є виконання ремонтних робіт, які не може виконувати фізична особа ОСОБА_1

Безпідставним вважає колегія суддів і застосування судом першої інстанції норм Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин сторін, оскільки станом на 14 серпня 2015р. відповідач не був фізичною особою-підприємцем, не здійснював підприємницьку діяльність, тому не міг виконувати ремонтні роботи, а відтак і не може нести відповідальність, встановлену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за несвоєчасність виконання робіт.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 793,36грн., перерахованих ФОП «ОСОБА_1» як страхове відшкодування страховою компанією, на підставі норм матеріального права, які регулюють правовідносини, які виникли на підставі договору підряду, не має.

Судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів скасовує рішення суду та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 8 вересня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: