Справа № 204/8573/14-ц
Провадження № 2/204/837/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Красногвардійський районний відділ ДМС України у м. Дніпропетровську про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позову вказала, що вона на підставі договору дарування є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. З 03.12.2004 року у даній квартирі значиться відповідач, проте жодного дня він в ній не проживав, адже квартира знаходиться в оренді і в ній проживали інші особи. На всі її звернення до відповідача, останній добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Наразі, вона має намір здійснити продаж вищезазначеної квартири, але у звязку з тим що відповідач відмовляється знятися з реєстраційного обліку, чим позбавляє її можливості здійснити продаж квартири та реалізувати своє право вільного розпорядження майном. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник позивача у судовому засіданні також підтримав вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 05.10.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 1-4034 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідно до довідки про склад сімї та місце реєстрації № 21226 від 10.11.2014 року у даній квартирі значаться зареєстрованими: з 03.12.2014 року ОСОБА_4 та з 03.11.2014 року ОСОБА_6

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4, у квартирі АДРЕСА_3, не проживає та ніколи не проживав, особистих речей в квартирі не має, дана квартиру орендувала сімя ОСОБА_7 з 2007 року до жовтня 2014 року, що підтверджується поясненнями свідків у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_7 зазначила, що вона у період часу з 2007 року по кінець 2014 року винаймала у ОСОБА_8 квартиру за адресою: вул. Янгеля, 6/62, де проживала разом з своєю сімєю. З дітьми позивачки особисто не знайома, один раз бачила її внука, коли той приходив фотографувати стан квартири. Кошти за оплату комунальних передавали позивачці, а вона вже сама оплачувала квитанції. Коли заїжджали до квартири, її стан був середній: на кухні не було шпалерів, вікна деревяні, стара підлога. До їхнього проживання в квартирі, там жила дівчина квартирантка, але вона її там не бачила. Чужих речей в квартирі не було. Коли власниця повідомила їм про намір продати квартиру, вони переїхали до іншої, забравши з собою всі речі. Два роки в квартирі на ОСОБА_9 6, ніхто не проживає.

Свідок ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_11 знає з 1979 року як сусідку, вони товаришували сімями. Вона знає всіх членів її сімї. Після того, як донька позивачки ОСОБА_9, одружилася, вони проживали разом з батьками. Тамара допомагала їм з дитиною, оскільки ОСОБА_9 навчалася. Потім батьки прийняли рішення виділити дітям окреме житло, тому вони продали дачу в с. Сухачівка, а на отримані кошти придбали квартиру на вул. ОСОБА_12. Тетяна з чоловіком одразу переїхала до придбаної квартири, батьки їм подарували меблі та посуд. До будинку на вул. ОСОБА_13 з сімєю переїхала після смерті батька, приблизно в 2005-2006 році, оскільки позивачка вирішила, що їм буде краще проживати в будинку ніж в квартирі. В квартирі на ОСОБА_9 з сімєю ніколи не проживала. Там проживала мати позивачки, а коли вона померла, квартиру здали квартирантам.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що він домовився з позивачкою про купівлю квартири на вул. Янгеля, 6. На той час квартира знаходилася в кредиті, тому за його кошти був погашений кредит та сплачена сума зарахована в якості авансу. В квартирі проживали квартиранти, як через 2-3 тижні виїхали. Жодних речей в квартирі не залишилось. Пізніше стало відомо, що у вищезазначеній квартирі зареєстрований зять позивачки та дитина, у звязку з чим, до цих пір він не може придбати квартиру. Вже два роки в квартирі ніхто не проживає.

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_15, то суд не бере їх до уваги, оскільки її пояснення стосуються загальних фактів життя доньки позивачки.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, оскільки ОСОБА_4 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 понад один рік без поважних причин, він втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 319, 405 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 57-61, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Красногвардійський районний відділ ДМС України у м. Дніпропетровську про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 62 у будинку 6 по вул. Академіка Янгеля у м. Дніпропетровську.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська