АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/13/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53,54 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, кримінально-виконавча інспекція Придніпровського району м. Черкаси управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області, про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за відпустки та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що відповідно до наказу № 64 від 08 серпня 1978 року він був зарахований на роботу до Черкаської універсальної бази облспоживспілки, яка згодом перейменована на Черкаську міжрайонну торговельну оптову базу, на посаду товарознавця, згодом на інші посади, із 2007 року на посаду начальника відділу, а з 03 лютого 2014 року на посаду завідуючого складом на 0,2 ставки. Враховуючи можливість в майбутньому прийняти склад, з позивачем підписаний договір матеріальної відповідальності. Але в зв'язку із дуже малою частиною ставки (п'ята частина), а відповідно і робочого часу - можливість повноцінного виконання роботи завідувача складом була виключена. Робота складу передбачає повний робочий час (з 8-30 до 17-00 кожного дня). Таким чином, на позивача були покладені обов'язки рядового працівника і чисто технічні операції - нагляд за дотриманням на базі санітарно-гігієнічних правил та протипожежних норм.

Позивач вказував, що окремими дорученнями на нього не покладалися обов'язки керівництва ділянкою роботи або управління чи розпорядження майном, тобто пов'язані із організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями.

Відповідно до наказу № 112 від 26 грудня 2014 року (ознайомлений 12 січня 2015 року) його звільнено із займаної посади - завідуючого складом із обов'язками рядового працівника. Підставою звільнення стало повідомлення КВІ №3163 від 01 грудня 2014 року.

ОСОБА_6 зазначав, що дане звільнення є незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства, в зв'язку із чим і звернувся до суду з даним позовом, в якому, після надання додаткових розрахунків, просив суд поновити його на посаді завідувача складом Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки; стягнути з Черкаської МТОБ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1241,96 грн.; компенсацію за відпустки за 2012, 2011, 2010 та 2009 роки в розмірі 8 986,8,5 грн. та моральну шкоду в сумі 56 666 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на упередженість районного суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був службовою особою, оскільки за розподілом своїх обов'язків позивач виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно - господарські функції, на час постановлення вироку суду 04 листопада 2014 року та на час звільнення 26 грудня 2014 року обіймав посаду завідувача складом, тобто був службовою собою та визнаний винним у кримінальному злочині отриманні хабара, та правомірно звільнений на підставі п. 7 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з набранням законної сили вироком суду, яким передбачено заборону займати посади, що пов'язанні з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій протягом одного року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до наказу № 64 від 08 серпня 1978 року ОСОБА_6 був зарахований на роботу до Черкаської універсальної бази облспоживспілки, яку 20 вересня 2011 року перейменовано на Черкаську міжрайонну торговельну оптову базу, на посаду товарознавця. (відомості трудової книжки а.с. 8-10)

З 17 серпня 2007 року позивач переведений на посаду начальника відділу по оренді, а з 03 лютого 2014 року на посаду завідуючого складом господарства бази (склад № 62) на 0,2 ставки на підставі наказу № 13 від 03 лютого 2014 року (а.с. 41).

03 лютого 2014 року з позивачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 40).

Крім того, судом встановлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2013 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 368 КК України до позбавлення права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Вироком апеляційного суду Черкаської області від 04 листопада 2014 року скасовано вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2013 року скасовано та ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-3КК України і призначено покарання у виді штрафу в сумі 85 000 грн. з позбавленням його права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаціно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій незалежно від форм власності строком на 01 рік. (а.с. 108-109)

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення (п. 4 ст. 532 КПК України).

Після ухвалення вказаного вироку 01 грудня 2014 року директору МПТОБ було направлено повідомлення з пропозицією звільнити засудженого з посади та повідомити КВІ про виконання вимог вироку (а.с. 12).

Наказом № 112 від 26 грудня 2014 року ОСОБА_6 звільнено з посади завідувача складу на підставі п. 7 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з набранням законної сили вироком суду, яким передбачено заборону займати посади, що пов'язанні з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій протягом одного року (а.с. 4).

Ухвалою ВССУ від 18 червня 2015 року вирок апеляційного суду, на підставі якого ОСОБА_6 було звільнено з роботи скасовано та призначено новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2015 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2013 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження (а.с. 117-120).

Оспорюючи правомірність свого звільнення позивач подав апеляційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2015 року.

Згідно п. 7 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 7 ст. 36 КЗпП, суди мають виходити з того, що з цих підстав трудовий договір припиняється при набранні законної сили вироком, яким працівника засуджено (крім випадків умовного засудження і відстрочки виконання вироку) до позбавлення волі, виправних робіт не за місцем роботи або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи, та що днем звільнення вважається останній день фактичного виконання ним трудових обов'язків. Працівник не може бути звільнений з цих підстав, якщо він визнаний таким, що відбув покарання у зв'язку зі знаходженням під вартою до набрання вироком законної сили.

Колегія суддів враховує, що станом на час розгляду справи в апеляційному суді Черкаської області вирок апеляційного суду Черкаської області від 04 листопада 2014 року, на підставі якого звільнено позивача з роботи, скасовано.

Таким чином, підстава, у зв'язку з якою було припинено трудові правовідносини ОСОБА_6 із Черкаською міжрайонною торгівельно-оптовою базою облспоживспілки, зокрема визнання останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-3КК з позбавленням його права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаціно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій незалежно від форм власності строком на 01 рік, скасована судом.

Тобто, вирок, на підставі якого було звільнено позивача, не набрав законної сили, а тому у суду є законні підстави для про поновлення на роботі ОСОБА_6, звільненого за п. 7 ст. 36 КЗпП.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як встановлено за матеріалами справи, Наказом № 112 від 26 грудня 2014 року ОСОБА_6 звільнено за ч. 7 ст. 36 КЗпП України з МТОБ з посади завідувача складом господарства бази (склад № 62).

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 , середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на два сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Крім того, положеннями розділу III наведеного Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу (затримки розрахунку при звільненні).

Аналогічна правові позиції викладені в постановах ВСУ від 21 січня 2015 року (№6-203цс14), 21 січня 2015 року(6-195цс14) та 7 жовтня 2015 року (№6-573цс15), від 21 січня 2016 року № (6-3070ц15) щодо застосування Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 при здійсненні розрахунку належних до виплати сум за час вимушеного прогулу, які є обов'язковими для застосування судами України.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_6 у жовтні 2014 року йому була нарахована заробітна плата у розмірі 337, 03 грн., а у листопаді 2014 року 337, 03 грн. (а.с. 37)

Відповідачем табель обліку робочого часу для визначення відпрацьованих за вказані місяці до суду не надано, у зв'язку із чим колегія суддів виходить із 23 робочих днів у жовтні та 20 робочих днів у листопаді.

Таким чином, середньоденна заробітна плата за відпрацьовані дні становить 15,45 грн.

Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи із розрахункового періоду за 24 календарні місяці із середньомісячним числом робочих днів 21, 5 складає 7 972, 2 грн.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В тому числі і виплата компенсації за невикористані відпустки.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, крім іншого, позивач указує на необхідність виплати йому компенсації за відпустки за 2012, 2011, 2010 та 2009 роки.

Згідно довідки ЧМТОБ № 112 від 15 квітня 2015 року на момент звільнення ОСОБА_6 за період роботи з 2009 по 2014 роки використав 33 дні відпустки. При цьому грошова компенсація позивачу за 119 днів невикористаної відпустки за 2010-2014 роки виплачена. (а.с. 49)

Згідно довідки ЧМТОБ № 87 від 25 березня 2015 року (а.с. 38) позивачу нараховано та виплачено у січні 2014 року компенсацію за 92 кал. дні відпустки та компенасацію за 28 кал.днів відпустки за період з лютого 2014 року по грудень 2014 року. Наведена в довідці інформація підтверджена наказами № 202, № 189, № 2, № 112 (а.с. 50-53).

Наданий позивачем розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки (а.с. 59) не спростовує наданих відповідачем доказів та у силу 57-60 ЦПК України не є належним, допустимим та обгрунтованим доказом на підтвердження заборгованості по відпускних у розмірі 8 986, 85 грн., а тому доводи позивача в цій частині є недоведеними та не підлягають до задоволення.

Відповідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що недотриманням відповідачем вимог трудового законодавства в частині неправомірного звільнення ОСОБА_6 заподіяно моральну шкоду, оскільки він без законних підстав був позбавлений можливості працювати, отримувати винагороду за працю, чим був постановлений у скрутне матеріальне становище та змушений докладати додаткових зусиль для відстоювання своїх прав. Виходячи із вимог законності, справедливості та розумності колегія суддів визначає розмір моральної шкоди, заподіяний позивачу, у розмірі 3 000 грн.

За вказаних вище обставин рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Крім того, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, із Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 487,2 грн. та за подачу апеляційної скарги у сумі 243,6 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_6 на роботі на посаді завідуючого складом Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки.

Стягнути з Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки на користь ОСОБА_6 8 986, 85 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки на користь ОСОБА_6 3 000 моральної шкоди.

Рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць допустити до негайного виконання.

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки на користь держави 730, 80 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий :

Судді :