АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2592/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30, 34 Пироженко (В.Д.) В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та до Державної екологічної інспекції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, яким просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 27256,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 10000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, мотивуючи про те, що внаслідок ДТП, спричиненого ОСОБА_5, автомобіль позивача отримав механічні ушкодження, а сам позивач моральну шкоду.

Ухвалою Соснівського районного суду від 24.12.2015 за клопотанням представника позивача до участі в справі залучена в якості співвідповідача Державна екологічна інспекція в Черкаській області.

Рішенням Соснівського районного суду від 17.10.2016 позов задоволено частково та стягнуто з Державної екологічної інспекції в Черкаській області на користь ОСОБА_6 у відшкодування завданої матеріальної шкоди 27256,00 грн., а у задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування вказує на те, що висновок суду про наявність вини апелянта в ДТП є помилковим, адже постановою суду у справі про адміністративне правопорушення встановлена відсутність складу адміністративного правопорушення в діях апелянта. Натомість висновком експертизи, на який послався суд, не встановлена вина апелянта в ДТП, а лише вказано про порушення ним певних вимог ПДР; експерт не встановлював наявність причинно-наслідкового звязку між діями апелянта та шкодою у позивача. Суд не вірно застосував ст. 1188 ЦК України, згідно вимог якої для відшкодування шкоди необхідно встановити наявність вини в її заподіювача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Розглядаючи вказану апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 колегія суддів вважає за необхідне визначити межі апеляційного перегляду оспорюваного рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст.303 ЦПК України, згідно до якої апеляційних суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, зважаючи на те, що Державна екологічна інспекція в Черкаській області рішення суду взагалі не оскаржувала, погодившись з висновками суду. Доводи апелянта ОСОБА_5, в позові до якого судом було відмовлено в повному обсязі, в такому випадку підлягають дослідженню судом апеляційної інстанції в частині законності стягнення з Державної екологічної інспекції в Черкаській області матеріальної шкоди, у визначеному судому розмірі, оскільки з цієї суми визначатиметься в подальшому розмір відшкодування шкоди в порядку регресу з нього, як з працівника вказаної організації, що напряму стосується прав та законних інтересів апелянта.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в діях обох водіїв вбачається порушення ПДР, отже шкода завдана внаслідок ДТП, має відшкодовуватись кожному потерпілому іншим учасником пригоди, відповідно до розміру нанесених збитків.

Однак повністю погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що 05.04.2015 о 12 год. 00 хв. по вул. Хрещатик у м. Черкаси на перехресті з вул. О.Дашкевича сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв ОСОБА_5, який керував автомобілем НОМЕР_1, та водія ОСОБА_6Ю, який керував автомобілем НОМЕР_2.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.04.2015 адміністративну справу відносно ОСОБА_7 за ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) закрито за відсутністю у його діях складу правопорушення. Дана постанова оскаржена ОСОБА_5 до апеляційного суду Черкаської області і постановою апеляційного суду Черкаської області від 02.06.2015 апеляційна скарга ОСОБА_5 залишено без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.04.2015 без змін.

Також постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.08.2015 ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів), однак провадження у цій справі закрито у звязку зі збігом строків накладення адміністративного стягнення. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 27.01.2016 постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.08.2015 відносно ОСОБА_5 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КпАП України, тобто за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, при розгляді питання про притягнення особи до цивільно - правової відповідальності, необхідно виходити з того, що обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, тобто встановлювати склад цивільного правопорушення.

Так, при розгляді цієї цивільної справи, так і при розгляді справ про адміністративне правопорушення стосовно обох учасників пригоди, передбачене ст. 124 КУпАП, зокрема і ОСОБА_5, встановлено те, що мала місце ДТП за участю вказаних осіб, якою завдано матеріальної шкоди транспортним засобам обох учасників.

Даний факт ніким не оспорюється та не ставиться під сумнів.

Проведеною у даній цивільній справі експертизою (висновок експерта Черкаського відділення КНДІСЕ від 29.03.2016) встановлено, що в діях водія ОСОБА_7 вбачається порушення п.10.1 ПДР України, також і в діях водія ОСОБА_5 вбачається порушення пп. 11.4; 14.6 а), в) ПДР України.

Отже, із даного експертного висновку вбачається неправомірність дій обох учасників ДТП, внаслідок чого було завдано матеріальних пошкоджень обом транспортним засобам.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України регламентовано відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Так згідно п.3 ч.1 цієї статті, а також п.8 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи, що експертизою встановлена наявність вини у спричиненні ДТП в обох учасників, матеріальна шкода (фактично - пошкодження) наявна в автомобілів обох водіїв, отже розмір відшкодування позивачу, як одному з учасників ДТП, має враховуватись з урахуванням ступеня його вини.

З цих підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України помилково прийшов до висновку про необхідність повного відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди, так як не врахував, що ДТП спричинена у тому числі і з вини самого позивача.

Вірним є визначення розміру матеріальної шкоди в позивача з урахуванням ступеня його вини в ДТП.

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні матеріалів справ про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_5 (№712/9262/15-п) та відносно ОСОБА_6 (№712/4311/15-п), висновку експерта Черкаського відділення КНДІСЕ від 29.03.2016, складеному у даній цивільній справі, а також письмових пояснень обох водіїв, наданих ними при оформленні працівниками ДАІ протоколів про адміністративне правопорушення (тобто відразу після того, як трапилося ДТП), зіткнення автомобілів відбулося внаслідок здійснення обгону відповідачем у даній справі, а також внаслідок виконання маневру позивачем у даній справі, тобто мав місце одночасний рух обох автомобілів, що свідчить про те, що ступінь вини в спричиненні матеріальної шкоди в обох водіїв є рівним.

Отже матеріальну шкоду позивачу у даній справі слід відшкодувати, враховуючи, що його вина у спричиненні цієї шкоди становить 50%.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що висновок суду про наявність вини відповідача в ДТП є помилковим з посиланням на відповідне судове рішення у справі про адміністративне правопорушення, яким закрито провадження внаслідок відсутності в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, з таких підстав.

Тим не менше, у даній цивільній справі предметом судового розгляду є встановлення обставин щодо наявності матеріальних збитків у позивача та вирішення питання про те, що стало їх причиною (ч.1 ст.179 ЦПК України). Отже при розгляді даної цивільної справи необхідно встановити наявність загальних умов деліктної відповідальності: протиправна поведінка, наявність завданої шкоди, а також причинно-наслідковий звязок між діями кожного з учасників ДТП та завданою цим шкодою, їх вина.

Так як відповідь на питання про причини ДТП, у аспекті дотримання в момент її виникнення її учасниками ПДР, що необхідне для зясування їх вини у звязку з неправомірною поведінкою, при розгляді цивільної справи безсумнівно потребує застосування спеціальних знань, суд правильно призначив у даній справі автотехнічну судову експертизу, висновком у якій встановлено, що обидва водії порушили певні положення ПДР України в момент ДТП, що вказує на їх неправомірну поведінку.

Вказане свідчить про помилковість апеляційних доводів про те, що експертизу у даній справі призначено безпідставно.

При цьому, суд самостійно при розгляді даної цивільної справи встановлює причинно-наслідковий звязок між діями сторін у справі та завданням позивачу матеріальних збитків, що й мало місце в даному випадку, адже питання про наявність вини, а також причинно-наслідкового звязку між шкодою та неправомірними діями особи відносяться до правової сфери та не може вирішуватись експертом.

Указані висновки спростовують апеляційні доводи про те, що висновком експерта не встановлена вина апелянта в ДТП та про те, що експерт не встановлював наявність причинно-наслідкового звязку між діями апелянта та шкодою у позивача.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже при апеляційному розгляді не переглядалися питання про правомірність стягнення матеріальної шкоди саме з роботодавця відповідача щодо загального розміру спричинених позивачу збитків у сумі 27 256,00 грн., оскільки сторонами по суті не оскаржувалося, відповідно виходить за межі апеляційного перегляду.

Відповідно до положень ст.309 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.10.2016 у даній справі слід скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального права (п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України) та ухвалити нове рішення про стягнення з роботодавця відповідача на користь позивача у відшкодування завданої останньому матеріальної шкоди з урахуванням ступеня вини позивача половину його витрат на відновлення пошкодженого автомобіля в сумі 13628,00 грн.

Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач, як інвалід 2-ї групи, звільнений від сплати судового збору, враховуючи, що позов подано до суду у жовтні 2015 року, з відповідача, щодо якого задоволено позовні вимоги у справі, на користь державного бюджету України слід стягнути 487,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та до державної екологічної інспекції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою - скасувати.

Стягнути з державної екологічної інспекції в Черкаській області на користь ОСОБА_6 у відшкодування матеріальних збитків 13628,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з державної екологічної інспекції в Черкаській області на користь державного бюджету України 487,20 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :