Справа № 754/5332/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

28 грудня 2016 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Грегуль О.В.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернувшись до суду з вищевказаним позовом, просить розірвати укладений нею з відповідачем шлюб, від якого, вони мають неповнолітню дитину, яка як вказує позивачка в позові, проживає разом із нею.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року, зазначений позов залишено без руху з наданням строку для усунення його недоліків з тих підстав, що він не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Зокрема, в порушення ч. 3 ст. 119 ЦПК України, в позові і його копії не зазначена дата його подання, а копія позову взагалі не підписана позивачкою.

Також у порушення ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позову не додано оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору.

Крім того, як вбачається із позову, місце проживання позивачки за адресою: 02232, АДРЕСА_1, а остання відома позивачці адреса місця проживання відповідача: 02232, АДРЕСА_1.

Згідно зі ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно з ч. 2 ст. 110 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Згідно з ч. 9 ст. 110 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Згідно з ч. 10 ст. 110 ЦПК України, позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

У порушення п. 5 і п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, в позові не викладено обставин і не зазначено доказів того, що позов подано з дотриманням правил підсудності, передбаченими: ч. 1 ст. 109 та ч. 2, ч. 9 і ч. 10 ст. 110 ЦПК України та чим конкретно це підтверджується.

Зокрема, що позов подано: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування відповідача; за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивачки; за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи); за місцезнаходженням майна відповідача або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Вищевикладені недоліки, перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Ухвала від 18.04.2016 року, неодноразово направлялась позивачці за вказаною нею ж у позові адресою її проживання, а саме: 18.04.2016 року, 14.07.2016 року, 26.08.2016 року, 03.10.2016 року, 10.11.2016 року, що підтверджується наявними в матеріалах, зворотними поштовими повідомленнями, на яких працівники органів поштового зв'язку зазначають, що позивачка не отримує направленої їй судом поштової кореспонденції.

Крім того, на запити суду до суду надійшли повідомлення, що за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в м. Києві, що сторони не значиться зареєстрованими по м. Києву.

Станом на 28.12.2016 року, недоліки позову не усунуто.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 року № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У відповідності до вимог глави 7 ЦПК України, позивачці неодноразово направлялась судом поштова кореспонденція, однак, позивачкою жодне поштове відправлення не отримувалось, що в свою чергу, дає правові підстави для висновку вважати таку поведінку позивачки, як зловживання процесуальними правами.

Тому, враховуючи те, що позовна заява понад вісім місяців перебуває в провадженні суду, а також те, що без усунення вказаних у ухвалі суду від 18.04.2016 року недоліків, суд позбавлений відкрити провадження у справі, позов слід вважати неподаним.

Керуючись ст. 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, вважати неподаною і після набрання даною ухвалою чинності, позовну заяву з додатками до неї повернути позивачці.

Роз'яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: