_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4650/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Маценко В.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Білий Аіст» про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та інших сум, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки виплати вказаної компенсації у розмірі 24226,69 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до 29.04.2016 року позивач працював на підприємстві у відповідача нам посаді керуючого справами. Наказом № 4-к від 29.04.2016 року позивача було звільнена за власним бажанням. В день звільнення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку в частині виплати відпускних за період з 04.10.2010р. по 29.04.2016р., у звязку з чим, посилаючись на норми ст.ст.47,116,117 КЗпП України та Закону України «Про оплату праці», просить позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно позивач працював на підприємстві відповідача та був звільнений. Дійсно при звільненні позивач усі належні їй суми, а саме компенсація за невикористану щорічну відпустку за пять років, виплачені не були. Просив застосувати тримісячний строк передбачений ст.233 КЗпП України та у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 4 жовтня 2010 року позивач працював в ОСББ «Білий Аіст» на посаді керуючого справами (а.с.6), і 29 квітня 2016 року був звільнений наказом №4-к за власним бажанням про що в цей же день зроблений відповідний запис до його трудовій книжці (а.с.5). Позивач у день звільнення отримав нараховану йому заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку за 1 рік, що підтвердив у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.83 КзпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Щодо заявлених вимог в частини виплати грошової компенсації за періоди 2010 - 2015 рр. суд виходить з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, та підтверджується матеріалами справи що за вказаний період позивач не використав передбачені законодавством України щорічні відпустки і компенсація за них становить 9963,65 грн.

Відповідно до ст.233ч.1 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з дня звільнення у позивача виникло право звернутися до суду з заявою про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористану відпустку протягом тримісячного строку, однак ним подана позовна заява лише 5 вересня 2016 року, без заяви про поновлення пропущеного строку з поважних причин.

Враховуючи, що компенсація за невикористану щорічну відпустку не є складовою заробітної плати, а є одноразовою виплатою, то на такі позовні вимоги не поширюються вимоги норми ст.233ч.2 КЗпП України.

Позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації задоволенню також не підлягають, оскільки чинним законодавством не передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вказаної компенсації.

За таких обставин в позові позивачці слід відмовити у звязку з пропуском строку для звернення до суду.

Керуючись ст.ст.83,116,233 КЗпП України та ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Бескровний Я. В.