У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти» до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 7 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року державний навчальний заклад «Одеський центр професійно-технічної освіти» (далі - ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти») звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 зареєстрована у кімнаті АДРЕСА_1. Позивач зазначав, що частина вищевказаного гуртожитку перебувала у користуванні заводу «Продмаш», проте на даний час гуртожиток перебуває у нього на балансі. У відповідача відсутні документи, які підтверджують законність вселення та проживання у гуртожитку, а трудові відносини між ними відсутні. Крім того, ОСОБА_3 не проживає у вищевказаній кімнаті понад 13 років та забезпечена власним житлом, чим порушує права інших мешканців, умови проживання та правила користування гуртожитком, договір на проживання між ними не укладався.

Ураховуючи викладене, ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти», уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 7 червня 2016 року, у задоволенні позову ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти» відмовлено. Відновлено право користування жилим приміщенням ОСОБА_3 та відновлено її реєстрацію у кімнаті АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення прозадоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 була відсутня у гуртожитку з поважних причин, тому відсутні правові підстави для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. При цьому суд у порядку ст. 380 ЦПК України відновив право користування позивача жилим приміщенням та відновив її реєстрацію у гуртожитку.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що положення ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не підлягають застосуванню до житлових відносин з мешканцями гуртожитків, а положення ст. ст. 116, 127 ЖК УРСР не є підставами для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку.

Проте повністюпогодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам законусудові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 після закінчення вищого навчального закладу Одеський технологічний інститут харчової промисловості ім. Ломоносова працювала на Одеському виробничому об'єднанні «Продмаш» з 8 вересня 1987 року до5 жовтня 1996 року. Спірну кімнату у гуртожитку по АДРЕСА_1 на склад сім'ї з двохосіб: себе та дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала згідно з ордером, що виданий на підставі спільного рішення профспілкового комітету та адміністрації заводу «Продмаш» від 25 жовтня 1992 року.

Гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є власністю Держави Україна в особі Міністерства освіти і науки України та перебуває на балансі ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти», який обслуговує зазначений будинок, отримує плату за проживання в гуртожитку, здійснює функції адміністрації гуртожитку.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми ст. ст.71, 72 ЖК УРСР.

З урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася жила площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року № 6-1166цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Згідно з наданими ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти» довідкою від 9 грудня 2014 року № 142 та актом від 11 грудня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірній кімнаті зареєстровані, але не проживають на протязі 13 років, там проживає квартирант.

Суди, пославшись на особливий характер професійної діяльності ОСОБА_3, у зв'язку з чим остання вимушена постійно подорожувати, що є перешкодою для постійного проживання у гуртожитку, не врахували, що докази на підтвердження таких фактів у матеріалах справи відсутні, не перевірили доводи ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти» щодо проживання відповідача зі своїм чоловіком за іншою адресою, що ОСОБА_3 має у власності житло, та не надали їм належної правової оцінки у силу ст. 212 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції, зазначивши, що на відповідача розповсюджується дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», не звернув уваги на те, що відповідно до ст. 1 цього Закону його сфера не розповсюджується на мешканців гуртожитків, що перебувають на балансі державних навчальних закладів, яким і є спірний гуртожиток.

Проте суди у порушення ст. ст. 212 - 214, 315ЦПК України не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам і доводам сторін, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, дійшовши передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, однак, відновившиправо користування позивача жилим приміщенням та її реєстрацію у кімнаті АДРЕСА_1.

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення не були усунені апеляційним судом, що призвело до неправильного вирішення спору, ухвалені судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими та відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 7 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик