АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3113/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Кривовяз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

представника боржника

ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_6 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про відновлення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулися до суду зі скаргою, в якій просили скасувати постанову державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Семчук Я.О. про відновлення виконавчого провадження від 09.09.2015, посилаючись на її незаконність і не обґрунтованість.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.12.2015 в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі заявники, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги. Вважають, що суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, яка винесена з порушенням вимог закону. Крім цього, вказують, що суд невірно вказав на те, що ними до суду подана позовна заява, в той час як вони звернулись до суду зі скаргою, а також судом в мотивувальній частині безпідставно зазначено, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу керувався нормами КАС України, хоча справа була розглянута у цивільному провадженні.

В судовому засіданні представник боржника підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за відомими суду адресами, про причини неявки суд не повідомили. З огляду на викладене, колегія суддів, визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника боржника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова була винесена державним виконавцем з дотриманням вимог закону та в межах його повноважень.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2014 задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 - вселено ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1 та визначено порядок користування квартирою.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.02.2015 скасоване заочне рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2014 в частині визначення порядку користування квартирою та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні даної вимоги. В іншій частині рішення суду першої інстанції, залишено без змін.

На виконання рішення суду про вселення ОСОБА_6 видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

31.07.2015 державним виконавцем складено акт про те, що при примусовому входженні до квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 вселено без перешкод.

У зв'язку з цим, 19.08.2015 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Проте, 19.08.2015 до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві надійшла заява ОСОБА_6 щодо відновлення виконавчого провадження у зв'язку з тим, що боржниками йому було надано лише один ключ від вхідних дверей, в яких є три замка, що позбавляє його можливості мати вільний доступ до помешкання.

09.09.2015 державним виконавцем відповідно до п. 6 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про відновлення виконавчого провадження.

У відповідності з нормами Конституції України та ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень покладено законом на Державну виконавчу службу України, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

У відповідності до частин 5, 6 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт. Після складання акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження. У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача на накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши відповідні норми закону, які регулюють виниклі спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про наявність правових підстав для винесення державним виконавцем постанови про відновлення виконавчого провадження про вселення, за заявою стягувача.

З вищенаведених підстав доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови, не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, винесена державним виконавцем постанова про закінчення виконавчого провадження відповідає вимогам Закону і не порушує прав заявників.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Твердження апелянта про те, що судом в мотивувальній частині ухвали замість «скарги» було зазначено «позовна заява», не може бути підставою для скасування правильної по суті ухвали суду, а є підставою для виправлення описки.

Разом з цим, заслуговують на увагу доводи скарги про те, що судом безпідставно в мотивувальній частині ухвали зроблено посилання на норми КАС України, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і в цьому ж порядку була розглянута судом першої інстанції, а відтак в цій частині ухвала суду підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали посилання на ст. 49, 51, 56, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, якими керувався суд, постановляючи ухвалу.

В іншій частині ухвалу суду слід залишити без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_6 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про відновлення виконавчого провадження - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року посилання на ст. 49, 51, 56, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, якими керувався суд постановляючи ухвалу.

В іншій частині ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В.Крижанівська