АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/4139/16 Головуючий 1-ї інстанції - Якименко Л.О.
Справа № 2-619/5498/13 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : право власності.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Бобровського В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дергачівської міської ради Харківської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Дергачівської міської ради Харківської області про визнання права власності, посилаючись на те, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці, закріпленій за радгоспом «Дергачівським» розміром 0,12 га за адресою по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належав ОСОБА_3.

У липні 1984 року ОСОБА_3 було видано довіреність на ім'я доньки ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу Іщенко) з метою відчуження належного йому вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями

Всі умови договору купівлі-продажу було виконано і за усною домовленістю сторін оформлення права власності повинно було відбутися пізніше, проте, оформлено у встановленому порядку так і не було.

На протязі тривалого часу він відкрито, безперервно, добросовісно володів та користувався нежитловим приміщенням - гаражем з навісом, проводив капітальний та поточний ремонт, що надало змогу експлуатувати ним понад 14 років.

Для визначення можливості подальшого користування гаражем з навісом й надалі, він звернувся до спеціального підприємства КП «Архітектурне бюро Дергачівського району» і без належно оформленої технічної документації виконав капітальне облаштування гаражу літ. «А-1» з навісом літ. «а» , загальною площею 55.4 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту, виданого Комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» у жовтні 2013 року проведено інвентаризацію гаражу. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна, а саме - гаражу літ. «А-1», його вартість складає 8 356 грн.

Факт дотримання будівельних норм і стандартів при капітальному облаштуванні гаражу підтверджується висновком про технічний стан будівельних конструкцій, наданого КП «Архітектурне бюро Дергачівського району».

У зв'язку з викладеним, він вважає, що набув право власності на зазначений гараж, про що і просить суд.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2013 року позов задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на гараж літ. «А-1» з навісом літ. «а» загальною площею 55,4 кв.м. по АДРЕСА_1 по набувальній давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка не брала участі у розгляді справи, та, на її думку, її права та інтереси порушено судовим рішенням, яке просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що під час судового розгляду судом не з'ясовано, а позивачем не доведено обставин, які мають істотне значення для правильного розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд виходив з того, що право власності на вказану споруду ні за ким не зареєстрована, проте на підставі технічного висновку може експлуатуватися, і тому визнав за ОСОБА_2 право власності на гараж літ. «А-1» з навісом літ. «а» , загальною площею 55.4 кв.м. за набувальною давністю.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального права і тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п.п. 3 і 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове про відмову в задоволенні позову із наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Звертаючись до суду позивач вказував на те, що протягом тривалого часу відкрито користується вказаним гаражем, а тому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ураховуючи положення статтей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Судом установлено, що спірний гараж ні за ким не рахується, право власності вказаний гараж у бюро технічної інвентаризації не зареєстроване, на балансі ні в кого не перебуває.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що нежитлова будівля ( гараж) до експлуатації не прийнята, у встановленому законом порядку за власником не зареєстрована, земельна ділянка під забудоване нерухоме майно у встановленому порядку у власність не передавалась, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на гараж.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на гараж в порядку набувальної давності задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,309, 313,316,317 ЦПК України, судова колегія судової палати,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2013 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дергачівської міської ради Харківської області про визнання права власності за набувальною власністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді