Справа №: 164/1589/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Ониско Р.В.

при секретарі Шолом С.І..

з участю

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Маневичі цивільну справу № 164/1589/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про поділ майна подружжя та стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В

До Маневицького районного суду Волинської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення боргу. В обґрунтування вимог вказала, що рішенням Маневицького районного суду щлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. В шлюбі з Відповідачем дітей не мали. Також не придбали в шлюбі обєктів нерухомого майна. За час шлюбу придбали окремі предмети рухомого майна, а саме транспортні засоби, які є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу. На час укладання шлюбу вона мала у власному користуванні автомобіль «Фольксваген», який придбала за власні кошти до укладання шлюбу. Вже під час перебування у шлюбі автомобіль попав в ДТП і був пошкоджений. Чоловік, який скоїв ДТП на її автомобілі сплатив їй кошти в сумі 5 000 доларів США, які вона за спільною згодою колишнього чоловіка, на даний час Відповідача, в повному обсязі вклала як внесок власними коштами для придбання автомобіля «Рено-Магнум», 2004 року випуску, р.н. НОМЕР_1. В шлюбі вони також придбали автомобіль «Фіат-Дукато»,1997 року випуску, р.н. НОМЕР_2, яким Відповідач займався перевезеннями. Де в даний час знаходиться автомобіль і документи на нього невідомо. Зазначений автомобіль, з врахуванням його зносу вона оцінює в 5 000 доларів США. В квітні 2012 року вона разом, з чоловіком на той час, ОСОБА_3 придбали вантажний автомобіль «Рено-Магнум», 2004 року випуску за який заплатили 15 000 Євро. При цьому, в суму коштів для придбання вказаного автомобіля були вкладені особисті її кошти в сумі 5 000 доларів США, які вона отримала від продажу власного автомобіля «Фольксваген». Для здійснення вантажних перевезень вона з Відповідачем також придбали напівпричіп «BULTYUS» . Технічний паспорт на напівпричіп НОМЕР_3 від 28.01.2015 року виписаний на ОСОБА_3 Беручи до уваги повний розрахунок з власником напівпричіпа та наявність технічного паспорта на імя Відповідача вважає напівпричіп таким, що придбаний за спільні кошти і являється спільною сумісною власністю подружжя. Цими автомобілями і напівпричепом Відповідач здійснює вантажні перевезення. З врахуванням ринкових цін що склались на Україні вартість автомобіля «Рено-Магнум», 2004 року випуску вона оцінює в сумі 10 000 доларів США, а вартість напівпричіпа «BULTYUS» , 1999 року випуску оцінює в сумі 5 000 доларів США. Вартість автомобіля Фіат-Дукато, 1997 року випуску оцінює в 5000 доларів США. Сумарна вартість транспортних засобів , що підлягають поділу на думку Позивача складає 20 000 доларів США. За тривалий час окремого проживання ОСОБА_3 заробив достатню суму коштів, з яких їй нічого не виділяв, крім сплати комунальних послуг за квартиру, в якій вона проживає, про що була усна домовленість між ними. Оскільки вона в минулому працівник банківської установи, вона за домовленістю з Відповідачем вела його бухгалтерію як приватного підприємця та здавала відповідні звіти в ДПІ Маневицького району, тому знає про рух коштів відповідача і їх обсяги. При декількох розмовах, що передували фактам звернення до суду, вона пропонувала Відповідачеві в добровільному порядку розділити майно перед розлученням, в тому числі і шляхом розподілу коштів зароблених спільним автомобілем і причіпом. Відповідач ОСОБА_3 погодився лише сплатити їй кошти в сумі, еквівалентній 5 000 доларів США, як кошти зароблені в шлюбі спільним майном, тобто транспортними засобами. В лютому 2016 року погодившись на ці умови він написав їй розписку. За змістом цієї розписки він взяв на себе зобовязання сплатити їй 5 000 доларів США, при цьому сплачувати щомісячно по 200 доларів, починаючи з березня 2016 року. Відповідач ОСОБА_3 не виконав ніяким чином взятого зобовязання, не здійснивши жодного платежу. Просить Визнати за нею право власності на автомобіль «Рено-Магнум»-440, 2004 року випуску, р .н НОМЕР_1. Визнати за відповідачем ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Фіат-Дукато», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, та автомобільний напівпричіп «BULTYUS », 1999 року випуску. Зобовязати відповідача ОСОБА_3 сплатити їй кошти в національній валюті, що еквівалентні 5 000 доларам США на день виконання рішення суду за борговим зобовязанням від 13 лютого 2016 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов про стягнення грошових коштів з Відповідача в сумі еквівалентній 5 000 доларів США за його розпискою від 13.02.2016 року та пояснила, що розуміє, що в іншій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені, так як Відповідач своїми протиправними діями відчужив вказані в позові транспортні засоби. На даний час вона звернулась в органи Національної Поліції і по даному факту проводиться розслідування, по закінченню якого вона звернеться в суд з позовом про відшкодування шкоди завданої такими діями Відповідача.

В судовому засіданні представник Позивача ОСОБА_2 просив суд розглянути справу згідно вимог Закону та в цілому підтримує позицію Позивача.

В судовому засіданні Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав і пояснив, що автомобіль «Фіат-Дукато»,1997 року випуску, р. н НОМЕР_2 куплений ним, ще до укладення шлюбу з Позивачем, а тому являвся його особистою власністю. На даний час автомобіль продано. Автомобіль «Рено-Магнум», 2004 року випуску куплений ним та Позивачем під час шлюбу за частково позичені кошти та за спільні кошти, про те його прийшлось продати для того, щоб виплатити спільні борги. Всі кошти виручені від продажу вказаного автомобіля були витрачені ним для погашення заборгованості перед кредиторами. Напівпричіп «BULTYUS», 1999 року випуску не перебував у власності Позивача та Відповідача, тому він взагалі не може бути предметом даного спору. Він згідний виплатити Позивачу суму еквівалентну 5 000 доларів США, як частину коштів, що були спільно зароблені під час перебування в шлюбі з Позивачем. При цьому в разі досягнення мирової угоди може виплатити цю суму відразу. В подальшому Відповідач після перерви в судовому засіданні незявився в судове засідання та не повідомляв суд про причини неявки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що являється власником напівпричіпа «BULTYUS», 1999 року випуску. Спочатку він мав намір продати даний причіп ОСОБА_3, але останній дав йому лише 4 500 Євро, що є сумою меншою за половину домовленої суми вартості. В свою чергу він дав доручення ОСОБА_3 на право користування вказаним напівпричепом. В подальшому ОСОБА_3 не мав можливості виплатити йому решту суми, тому вони спільно домовились, що отримані ним 4 500 Євро є платою за оренду вказаного напівпричепа. ОСОБА_3 винен йому значно більшу суму коштів, але ці питання не відносяться до даної справи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що знає Позивача та Відповідача вже давно та що до укладення між ними шлюбу у ОСОБА_1 було значно більше особистих коштів так як вона займалась підприємницькою діяльністю. Заробляння спільних коштів під час шлюбу є в основному заслугою ОСОБА_1 Коли останніми були придбані автомобілі та які саме їй невідомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що знає Позивача та Відповідача вже давно. Під час шлюбу останніх вона позичала ОСОБА_1 4 500 Євро, як їй відомо для купівлі транспортного засобу в інтересах їх сімї. Вказана сума їй повернута.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що являється сестрою Позивача. До заміжжя у Позивача був автомобіль та кошти для ведення підприємницької діяльності. Після шлюбу Позивач та Відповідач зайнялися вантажними перевезеннями. Для цього купували вантажні автомобілі. Спільно зароблені ними грошові кошти в основному є заслугою її сестри ОСОБА_1, так як остання займалася пошуком клієнтів, вела бухгалтерський облік.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що знає Позивача та Відповідача вже давно. До укладення шлюбу ОСОБА_10 придбав вантажного мікроавтобуса. Під час шлюбу останні купували вантажні автомобілі, які через деякий час продавали. Займались перевезеннями товарів. Возили овочі з півдня України.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так судом встановлено, що автомобіль «Фіат-Дукато», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 придбаний Відповідачем ще до укладення шлюбу і був особистою його власністю, на час розгляду справи відчужений. Автомобіль «Рено-Магнум», 2004 року випуску на час ухвалення рішення по даній справі судом, був відчужений Відповідачем, а тому перестав бути спільною сумісною власністю Позивача та Відповідача і не може бути предметом поділу у даній справі. Напівпричіп «BULTYUS», 1999 року випуску не перебував у власності Позивача та Відповідача, тому він не може бути предметом даного спору. Розписка дана Відповідачем Позивачу від 13.02.2016 року відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, а тому грошова сума вказана в розписці, як сума боргу повинна бути сплачена Відповідачем на користь Позивача. Усуваючи невизначеність в сумі боргу, так як в розписці вказано про 5 000 доларів США та 200 доларів США щомісячної сплати, суд рахує загальною сумою боргу суму еквівалентну 5 000 доларів США, як погоджена сторонами частка Позивача в спільно зароблених коштах під час перебування в шлюбі. Згідно вказаної розписки майно Позивача, як частина майна набутого подружжям за час шлюбу перебуває у Відповідача, а тому підлягає поверненню за вимогою Позивача. Згідно показів Відповідача у нього є змога повернути вказану в розписці грошову суму на першу вимогу.

Згідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Нормою ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути розписка позичальника.

Відповідно до вимог ст..1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику у строк, встановлений договором (розпискою).

Враховуючи вище викладене та керуючись ст..625, 1047, 1049 ЦК України, ст. 60, 70, 71 СК України, ст..88, 107, 208, 213-215, ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про поділ майна подружжя та стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з Відповідача ОСОБА_3 на користь Позивача ОСОБА_1кошти в національній валюті, що еквівалентні 5 000 доларам США на день ухвалення рішення суду за борговим зобовязанням від 13 лютого 2016 року, що становить грошову суму згідно курсу НБУ на 20.12.2016 року ( 1долар США - 26,39 гривень) - 131 950 гривень, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відповідача ОСОБА_3 на користь Позивача ОСОБА_1 1 319, 50 гривень частини судового збору, згідно вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, що сплачена Позивачем при зверненні з позовом до суду та 275, 60 гривень сплаченого судового збору при зверненні в суд з заявою про забезпечення позову.

Повернути Позивачу ОСОБА_1 з спеціального фонду Державного бюджету України переплачену суму судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 137,80 гривень.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області Р.В. Ониско.