Справа № 304/902/16-ц
Провадження № 2/304/337/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі - Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та Служба у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб,-

В С Т А Н О В И В:

До Перечинського районного суду Закарпатської області з вищезазначеною позовною заявою звернулося ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Свою позовну заяву мотивує тим, що 29 січня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 132857,20 доларів США строком до 28 січня 2028 року. У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між сторонами 29 січня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно з п.35.3 якого ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 363,50кв.м., який розташований по вул.Сонячній, №36 у с.Сімер, Перечинського районного суду Закарпатської області. Оскільки ОСОБА_2 порушив свої зобов'язання за кредитним договором, а тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом порушеного права, та рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29 січня 2008 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 13 грудня 2010 року складала 129053,42 долари США. Разом з цим позивач зазначає, що вказаним договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Згідно п.20.7 договору іпотеки визначено обов'язок іпотекодавця не передавати майно в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження без письмової згоди іпотекодержателя. Однак, даний пункт договору було ОСОБА_2 порушено, оскільки в будинку по вул.Сонячній,№36 у с.Сімер, Перечинського районного суду Закарпатської області зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Таким чином, на думку позивача, всі інші ці мешканці, які були зареєстровані у даному житловому приміщенні, що є предметом іпотеки з порушенням вимог законодавства, підлягають виселенню з такого із зняттям їх з реєстраційного обліку. Тому позивач, посилаючись на вказані обставини, просить суд визнати дії ОСОБА_2 щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства, а також просить виселити неправомірно зареєстрованих осіб ОСОБА_1 та неповнолітню ОСОБА_3 (від імені якої діє відповідачка ОСОБА_1), які зареєстровані у будинку, що є предметом іпотеки за адресою: Закарпатська область, Перечинський район, с.Сімер, вул.Сонячна, №36 зі зняттям з реєстраційного обліку.

У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання також не зявилася, при цьому подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання своїх представників не забезпечили, хоча про час та місце проведення такого були повідомлені своєчасно і належним чином, про причини їхньої неявки суду не повідомили, а тому суд розглянув справу за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 29 січня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 132 857,20 доларів США (з яких 100 000, 00 доларів США на споживчі цілі та 32 857,20 доларів США на сплату страхових платежів), строком до 28 січня 2028 року.

Також встановлено, що 29 січня 2008 року в забезпечення виконання даного зобов'язання між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно з п.35.3 якого ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 363,50кв.м., який розташований по вул.Сонячній,№36 у с.Сімер, Перечинського районного суду Закарпатської області.

Крім цього встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним вище кредитним договором рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2013 року було задоволено змінені позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та виселено ОСОБА_2 із житлового будинку, який розташований по вул.Сонячній,№36 у с.Сімер, Перечинського районного суду Закарпатської області, що є предметом іпотеки.

Разом з цим встановлено, що згідно із довідкою Сімерської сільської ради від 26 лютого 2016 року та листа-відповіді від 07 жовтня 2016 року за № 143/02-07 у спірному будинку, яка є предметом іпотеки, зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Так, згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, частиною першою якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Серед винятків із цього правила законодавцем допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

За змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на нього, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду України щодо застосування статті 109 ЖК УРСР та положень статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку», викладеним в постановах від 2 вересня 2015 року №6-915цс15, 30 вересня 2015 року №6-1892цс15, 06 липня 2016 року №6-3173цс15.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що предмет іпотеки було придбано у власність ОСОБА_2 не за рахунок кредитних коштів, а тому, на думку суду, відповідачі не можуть бути виселені зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР, у звязку з чим суд вважає, що у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині щодо виселення відповідачів слід відмовити.

Також, у звязку з цим суд вважає, що не має підстав, передбачених, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і для зняття таких відповідачів з реєстраційного обліку.

Тому, керуючись ст.109 ЖК Української РСР, ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.1,2,4,5,6,57,58,59,60,61,64,169,208,209,212-215,224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові публічного акціонерного товариства комерційного банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та Служба у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_5