У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на рішення апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» звернулось до суду з указаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 79 547 грн 54 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 січня 2005 року між державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» в особі Конотопського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 5 та головним механіком цього управління ОСОБА_1 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до п. 3 якого, у разі виявлення нестачі переданих працівнику на відповідальне зберігання матеріальних цінностей понад встановлені норми природних втрат або псування з його вини матеріальних цінностей, він зобов'язаний відшкодувати їх вартість.

У зв'язку з виходом відповідача на пенсію за віком, наказом начальника Конотопського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 5 від 18 червня 2015 року було призначено комісію з інвентаризації та передачі основних засобів, необоротних матеріальних активів та товарно-матеріальних цінностей з підзвіту головного механіка ОСОБА_1 іншій матеріально відповідальній особі.

За результатами проведеної інвентаризації станом на 1 липня 2015 року встановлено нестачу 41 673,879 кг брухту чорних та кольорових металів загальною вартістю 126 841 грн 82 коп., що зумовлено неналежним виконанням відповідачем своїх службових обов'язків.

ОСОБА_1 повністю погодився з висновками інвентаризаційної комісії, визнав свою провину та відшкодував у добровільному порядку 47 294 грн 28 коп.

Таким чином, з нього підлягає стягненню непогашена сума завданого підприємству збитку.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» майнову шкоду у розмірі 79 547 грн 54 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» просить скасувати рішення апеляційного суду у справі, мотивуючи свої вимоги порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування рішення апеляційного суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Частиною 2 статті 130 КЗпП України визначено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Судами встановлено, що посада ОСОБА_1 не віднесена до категорій працівників, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

З огляду на викладене, а також встановлені апеляційним судом обставини про те, що відповідно до п. 9 посадової інструкції головного механіка Конотопського БМЕУ № 5 головний механік бере участь в організації обліку та зберіганні запасних частин; йому не було передано під звіт брухт кольорових та чорних металів на підприємстві; позивачем не надано доказів зберігання брухту чорних та кольорових металів у спеціально обладнаному для цього приміщенні, ключі від якого перебували б на зберіганні у відповідача, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача як повної майнової відповідальності, так і майнової відповідальності у межах середнього заробітку.

Такі висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що головний механік ОСОБА_1 перебував у складі комісії під час списання автотранспортних засобів, які й було оформлено як брухт металів, і він має нести майнову відповідальність за нестачу цього майна, є необґрунтованими, оскільки спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами справи.

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги про те, що нестачею майна підприємству завдано майнової шкоди і така має бути відшкодована відповідачем, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів завдання такої шкоди з вини відповідача.

Не є обґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що Переліком посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність передбачено роботу, яку виконував відповідач, а саме: роботи по прийому на зберігання та зберігання матеріальних цінностей, оскільки апеляційним судом встановлено, що відповідно до Посадової інструкції головного механіка Конотопського БМЕУ № 5, головний механік бере участь в організації обліку та зберіганні запасних частин, а не брухту кольорових та чорних металів.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків апеляційного суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом апеляційної інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова