Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилався на те, що 18 листопада 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № МКМWАК04520013, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 53 825 грн зі сплатою 15 % річних, з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 листопада 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. Також договір поруки було укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» від 20 жовтня 2010 року № 167.

ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 15 квітня 2013 року у розмірі 181 888 грн 43 коп.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» скасовано, провадження в цій частині закрито.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 18 листопада 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № МКМWАК04520013, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 53 825 грн зі сплатою 15,00 % річних, з терміном повернення 16 листопада 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167, також договір поруки було укладено 18 листопада 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим банком, ОСОБА_3 належним чином не виконував умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15 квітня 2013 року становить 171 888 грн 43 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк», суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вказані позовні вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, що банк повідомляв відповідача ОСОБА_3 про збільшення відсоткової ставки. Також позивач не довів належними і допустимими доказами суму заборгованості за кредитним договором з урахуванням вартості переданого відповідачем і в подальшому реалізованого транспортного засобу, який був предметом застави.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Отже, суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що провадження у справі за позовними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за договором поруки підлягає закриттю.

Разом із тим не можна погодитись з висновком апеляційного суду в частині вирішенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами встановлено, що 17 липня 2012 року згідно з дорученням, посвідченим приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 передав ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором транспортний засіб - автомобіль «DAEWOO» Т13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований Міжгірським РЕВ ДАЇ ГУУМВС України 18 листопада 2005 року, який належав йому на праві власності та згідно з договором застави від 18 листопада 2005 року знаходився в заставі ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач зазначав, що 16 листопада 2012 року банком було продано предмет застави і ці кошти були зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Також зазначав, що дії банку щодо підвищення відсоткової ставки неправомірними не визнавались.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору, зокрема, доводів позивача про наявність боргу до уваги не прийняв та належної оцінки їм не дав й залишив спір не вирішеним.

При цьому суд не врахував, що наявність боргу за кредитним договором та розрахунок, наданий банком, відповідачем не спростовані, та не надані суду належні та допустимі докази про виконання ним умов указаного кредитного договору, які б відповідно до вимог ст. 599 ЦК України свідчили про припинення зобов'язання його виконанням, проведеним належним чином.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що позивач не довів належними і допустимими доказами суму заборгованості за кредитним договором є передчасними та ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана