У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Гордійчук С.О., Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки адвоката ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про визначення часток та визнання права власності, скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року у задоволенні вказаного позові відмовлено за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду про те, що за змістом договорів дарування, на підставі яких у неї та ОСОБА_3 виникло право спільної часткової власності (по ? частці за кожною з них) на домоволодіння по вул. Тургенєва, 22 в м. Рівне, спірний підвал ані в цілому, ані в частці їй в дар не передавався, а тому він входить до складу частки відповідачки ОСОБА_3. Зазначені обставини вважає недоведеними і такими, що ґрунтуються на припущеннях. Пояснює, що їхня з відповідачкою мати, ОСОБА_5, уклала чотири договори дарування, за якими в підсумку подарувала їй та відповідачці ОСОБА_3 по ? ідеальній частці домоволодіння по вул. Тургенєва, 22 в м. Рівне, адже у договорах прямо зазначено, що даруються частки в праві власності. Окрім цього, в договорах зазначено, з яких саме кімнат та інших приміщень складаються ці ідеальні частки у праві власності. Акцентує увагу на двох визначальних обставинах для вірного вирішення спору: 1) за даними державного реєстру речових прав домоволодіння по вул. Тургенєва, 22 в м. Рівне належить сторонам на праві спільної часткової власності, що підтверджено довідками, за якими цей житловий будинок значиться як один обєкт цивільних прав, є один запис в реєстрі, а вони з відповідачкою значаться як співвласники, - тобто частки в натурі не виділені; 2) ані в договорах дарування для відповідачки, ані в договорах дарування для неї не зазначено, кому саме з них переходить спірний підвал «Пд/А-1». У звязку з цим висновок місцевого суду про входження спірного підвалу до частки відповідачки виключно з тих міркувань, що підвал не вписаний у договорі дарування на імя позивачки, є протизаконним, ґрунтується на припущеннях і суперечить правовому режиму будинку. Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності на підвал, пояснює, що така реєстрація права власності на 26/100 була здійснена відповідачкою вже після звернення до суду з даним позовом та відкриття провадження у даній справі внаслідок незабезпечення позову, і її вирішення є похідним від вирішення основного спору про право. З наведених підстав просить скасувати рішення суду

__________________________________________________________________________

Справа № 569/5732/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц 787/2239/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_7

першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками в рівних частках домоволодіння - житлового будинку з надвірними будівлями - по вул. Тургенєва, 22 в м. Рівному по ? частині кожна.

Спірні відносини між сторонами виникли щодо поділу права власності на підвал, позначений на плані будинку як «Пд/А-1», з приводу чого ОСОБА_5 і звернулась до суду з даним позовом, одночасно вимагаючи скасувати також і державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на підвал.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зміст договорів дарування, за якими передано у власність сторонам по ? частині будинковолодіння по вул. Тургенєва, 22 в м. Рівне, не свідчать про те, що ОСОБА_1 спірний підвал передавався в частці або в цілому.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

У відповідності до договору дарування від 17 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрованого в реєстрі за № 2977, ОСОБА_1 отримала в дар частку домоволодіння, а саме: 1-1 - коридор, 1-2 - коридор, 1-3 - жила,1-4 - жила, 1-5 - кухня, 1-6 - санвузол, Пд/А-1 підвал, В-1 гараж-сарай, в- навіс, в1 навіс, ? №1…3 - огорожа, 1/2 І - замощення, а3 - вхідний ганок, жилою площею 25,7 кв.м., загальною площею 41,2 кв.м., що згідно з проведеним розрахунком складають ідеальну частку 38/100.

Згідно договору дарування 12/100 частки в праві власності на домоволодіння від 11 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрованого в реєстрі за № 1236, ОСОБА_1 отримала в дар 12/100 частки у праві власності на домоволодіння, що складається з: 2-1 - коридор, 2-2 - житлова, а2 - вхідний ганок, житловою площею 18,2 кв.м., загальною площею 22,2 кв.м.

Згідно договору дарування від 18 січня 1997 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 1-140, ОСОБА_3 отримала в дар 26/100 частин домоволодіння.

Відповідно до договору дарування 24/100 частки в праві власності на домоволодіння від 11 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за № 1239, ОСОБА_3 отримала в дар 24/100 частки у праві власності на домоволодіння, що складається з: 2-3 - передня, 2-4 - санвузол, 2-5 - кухня, Б-1 - літня кухня з тамбуром б, ? №1…3 - огорожа, ? І - замощення, загальною площею 19,0 кв.м..

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Сторони визнають, що їм, на підставі договорів дарування, на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожній належить домоволодіння в місті Рівне по вул. Тургенєва, 22.

Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги щодо протизаконності висновку місцевого суду про входження спірного підвалу до частки відповідачки виключно з тих міркувань, що підвал не вписаний у договорі дарування на імя позивачки, оскільки вони не відповідають обставинам справи та ними спростовуються.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 22 по вул.Тургенєва в м.Рівне від 23 березня 2015 року видно, що за вказаною адресою до складу допоміжних будівельних приміщень входить два підвали: Пд/А-1, площею 12 кв.м. та підвал Пд/А-1, площею 35,5 кв.м.

Згідно виписки із матеріалів інвентаризаційної справи № 1120 від 04 травня 2016 року КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що до складу обєкта нерухомого майна за адресою місто Рівне, вулиця Тургенєва,22 входить: літ. А-1, А-1 - пятикімнатний житловий будинок житловою площею 85,6 кв.м., загальною площею 129,0 кв.м., літ. Б-1 - літня кухня, літ. В-1 - гараж-сарай, літ. в - навіс, літ. в1 - навіс, літ. Г - вбиральня, №1…3 - огорожа, І - замощення.

При цьому, до складу 50/100 частин домоволодіння, які належать ОСОБА_3, входять: літ. А-1: 2-3 - передня, 2-4 - санвузол, пг/а - погріб, літ. А-1: 3-1 - коридор, 3-2 - житлова, 3-3- житлова, Пд/А-1 - підвал, Б-1 - літня кухня з тамбуром б, Г - вбиральня, ? №1…3 - огорожа, ? І - замощення, житловою площею 41,7 кв.м., загальною площею 65,6 кв.м.

Зазначені документи підтверджують, що спірний обєкт - підвал пд/А-1 - входить до складу частки будинковолодіння, належній відповідачці ОСОБА_3

Договір дарування від 17.12.2012 р.. за яким ОСОБА_1 отримала в дар частку будинко- володіння, свідчить про те, що до неї у власність від дарителя перейшов підвал Пд/А-1.

Судом не добуто жодних доказів про те, що спірний підвал Пд/А-1 до відчудження будинковолодіння для ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належав попередньому власнику.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Державна реєстрація права власності на спірний об»єкт нерухомого майна проведена за відповідачкою 14 червня 2016 року, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 61626721.

За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підстави припинення права власності визначені у ст.346 ЦК України.

Оскільки позивачка не довела, що вона набула право на частку спірного підвалу і це право порушено відповідачкою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_7

Судді: підпис ОСОБА_11

підпис ОСОБА_12

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_72ц