У Х В А Л А

13 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", треті особи: Державна інспекція України з питань праці, Київська місцева професійна спілка "Захист праці", про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки заробітної плати,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 2 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення судів попередніх судових інстанцій залишені без змін.

30 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм статей 47, 83, 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), статей 2, 22, 30 Закону України "Про оплату праці", статті 24 Закону України "Про відпустки", пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 8 лютого 1995 року № 100, пунктів 1.3, 2.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм статей 5, 10, 170, 179, 211-215 ЦПК України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у пунктах 6, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 15 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" та пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі".

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Верховного Суду України від 4 жовтня 2007 року, 21 жовтня 2009 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2013 року (справи № 6-49030св12, справа № 6-44952св12), 6 та 20 квітня 2016 року, в яких, на його думку зазначені норми права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в частині застосування норм матеріального права в допуску справи до провадження слід відмовити, в частині неоднакового застосування норм процесуального права та положень постанов Пленуму Верховного Суду України повернути з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, відхиляючи касаційну скаргу, погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про те, що виплачені позивачу на підставі письмової угоди про звільнення та виплату при звільненні від 8 жовтня 2013 року зазначені виплати хоч і є видом заробітної плати та відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 8 лютого 1995 року № 100, але відносяться до разових та інших заохочувальних або компенсаційних виплат і не враховуються при визначенні компенсації за невикористану відпустку. Отже, усі кошти, які належали відповідачу до виплати при звільненні були виплачені у повному обсязі, а тому підстав для застосування статті 117 КЗпП України немає.

Разом з тим, у наданій для порівняння ухвалі від 21 жовтня 2009 року Верховний Суд України як суд касаційної інстанції скасував рішення апеляційного суду та залишив в силі рішення суду першої інстанції про стягнення винагороди на користь позивача за підсумками 2007 року, яка була передбачена як обов'язкова виплата згідно з наказом Укрзалізниці від 23 грудня 2003 року № 327-Ц, та премії за IV квартал 2007 року пропорційно відпрацьованому позивачем часу з 1 жовтня до 30 листопада 2007 року.

В ухвалі від 27 лютого 2013 року (справа № 6-44952св12) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про неправомірність дій відповідача щодо нарахованих, але невиплачених премій позивачу за 2009-2010 роки, що є підставою для виплати позивачу компенсації втрати частини премії у зв'язку з порушенням строків її виплати на підставі статей 1-4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та статті 34 Закону України "Про оплату праці".

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог, оскільки судові рішення ухвалені у справі з різними предметами спору та різними фактичними обставинами, встановленими судами під час розгляду справ або на підставі наданих доказів.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2013 року (справа № 6-49030св12) та від 20 квітня 2016 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки цими судовими рішеннями суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справи на новий розгляд з передбаченої частиною другою статті 338 цього Кодексу підстави порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ухвала Верховного Суду України від 4 жовтня 2007 року, надана заявником для порівняння не може бути прикладом у розумінні пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки її ухвалено за результатами розгляду скарги у зв'язку з винятковими обставинами відповідно до статті 353 ЦПК України, в редакції, яка була чинною до 22 жовтня 2010 року.

Що стосується доводів заяви ОСОБА_4 про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції з підстав передбачених пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, то заява в цій частині підлягає поверненню з огляду на таке.

Так, у заяві ОСОБА_4 просить переглянути ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року з підстав того, що суд касаційної інстанції допустив неоднакове застосування одних і тих самих норм процесуального права щодо здійснення правосуддя на засадах поваги до честі і гідності, рівності перед законом і судом; щодо здійснення правосуддя на засадах змагальності сторін; щодо наслідків неявки в судове засідання свідка, експерта, спеціаліста, перекладача; щодо дослідження, оцінки доказів; щодо законності та змісту судового рішення та питань, які суд вирішує під час розгляду справи.

Отже, підстава перегляду зазначеної ухвали не пов'язана ні з перешкоджанням подальшого розгляду справи, ні з порушенням правил підсудності чи встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України висновку, оскільки постанови Пленуму Верховного Суду України 24 грудня 1999 року № 15 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" та пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" відповідно до вимог частини першої статті 355 ЦПК України не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

З огляду на зазначене вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року з підстав неоднакового застосування судами норм статей 5, 10, 170, 179, 211-215 ЦПК України повернути заявнику.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", треті особи: Державна інспекція України з питань праці, Київська місцева професійна спілка "Захист праці", про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки заробітної плати за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук