Справа № 464/8475/15 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/783/3300/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Копняк С.М., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах якого діє представник ОСОБА_6 на заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення з останніх в солідарному порядку на користь позивача заборгованості в розмірі 51824,81 доларів США за кредитним договором №LVH9AK15890244 від 15.07.2008 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 15.07.2008 року уклали кредитний договір №LVH9AK15890244, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати в кредитні кошти у розмірі 15316,12 доларів США на термін 12.07.2013 року, в свою чергу ОСОБА_5 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання вказаного зобов'язання, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 15.07.2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого він несе солідарну відповідальність у разі невиконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором №LVH9AK15890244. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_5 свої зобов'язання не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість перед позивачем станом на 14.07.2015 р. на загальну суму 51824,81 доларів США, яку просить стягнути солідарно з відповідачі в користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №LVH9AK15890244 від 15.07.2008 року в розмірі 35 577,16 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день ухвалення рішення становить 872 351 (вісімсот сімдесят дві тисячі триста пятдесят одну) грн. 96 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 13 085 (тринадцять тисяч вісімдесят пять) грн. 28 коп. судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_5 в інтересах якого діє представник ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Зазначає, що судом не було дотримано норм чинного законодавства, зокрема йому не було відомо про судове рішення, оскільки з 2010 року він проживає у Великобританії. Також вказує, що поданий позивачем розрахунок заборгованості не є вірним та не відповідає умовам кредитного договору, оскільки для того щоб вірно встановити достовірність нарахувань необхідно спеціальні знання, яким володіє лише експерт у відповідній бухгалтерсько-економічній галузі. Крім того, апелянт просить провести у справі бухгалтерсько-економічну експертизу, а також застосувати строк позовної давності до нарахованих позивачем майнових вимог. Зважаючи на вищенаведене просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог з врахуванням висновку бухгалтерсько-економічної експертизи.

В судове засідання, яке було призначено на 24 жовтня 2016р. представник апелянта не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Статтею 60 ЦПК України визначено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до укладеного договору № LVH9AK15890244 від 15.07.2008 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 15316.12 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.07.2013.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_5 15.07.2008 р. уклали договір застави рухомого майна (надалі договір зстави). Згідно з договором застави ОСОБА_5 надав в заставу автомобіль Chevrolet, модель: Lacetti NF196, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: KL1NF196E8K956240, реєстраційний номер: ВС1646ВМ.

Кредитні кошти за придбання цього автомобіля на підставі поданої в ПриватБанк ОСОБА_5 заяви про продаж іноземної валюти від 15.07.2008р. були перераховані безпосередньо на поточний рахунок автосалону «Галич-авто». Доручення про перерахування кредитних коштів на рахунок автосалону Галич-авто надано Баку апелянтом умовами Договору, а саме, п.17.4. Такі дії Банку відповідають умовам Договору, ст.8 Закону України Про платіжні системи та переказ грошей Україні та розділу 3 глави 1 Інструкції Про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління НБУ 14.08.2003р. № 337.

У частині 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ст. ст. 526, 527, 629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 умов кредитного договору не виконав допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, а згідно розрахунку поданого Банком станом на 14.07.2015 р. утворилась заборгованість на загальну суму 51824,81 доларів США, з яких: 13627,20 доларів США заборгованість за кредитом; 4741,77 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; ·1102,30 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 29874,85 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 11,38 доларів США штраф (фіксована частина); 2467,31 доларів США штраф (процентна складова).

Наданий розрахунок перевірено судом, є правильним та відповідачем не спростований.

Колегія суддів приходить до висновку що розрахунок заборгованості проведено у відповідності до умов та порядку визначеному Договором і нормативно-правовими актами України, у валюті, визначеній у зобов'язанні.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність правових підстав для зменшення неустойки на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України зв'язку із значним перевищенням розміру збитків та вважав, що сума пені повинна бути визначена в розмірі 13627,20 доларів США, що відповідає розміру заборгованості за кредитним договором, а тому у зв'язку із наведеним підлягає стягненню 35577,16 доларів США заборгованості за кредитним договором.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що заставний автомобіль випуску був реалізований 17.05.2013 року за ціною 9633,43 доларів США, з яких 9511,54 доларів США звернуто в рахунок погашення пені по договору та 121,89 доларів США погашення комісії по договору. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості і не заперечувалась апелянтом.

Тому колегія судів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає матеріалам справи та наведеній нормі матеріального права.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 15.07.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №LVH9AK15890244/1.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

На підставі ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року передбачено, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя, кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України , згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

У п. 17.1.5 кредитного договору від 15.07.2008 року передбачено кінцевий термін погашення кредиту - 12.07.2013 року.

За таких обставин у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 12.07.2013 року, протягом наступних шести місяців.

Позивачем на адресу відповідачів надіслано письмове повідомлення 30.1.0.0/2-020 року від 12.03.2015 року із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №LVH9AK15890244 від 15.07.2008 року, до суду Банк звернувся лише 15.10.2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме 12.07.2013 року до пред'явлення вимоги до поручителя сплив шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст.559 ЦК України, тому дія договору поруки припинена.

Тому відмова суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_3 в зв'язку з припиненням дії договору поруки, є підставною та обґрунтованою.

Колегією суддів не приймається до уваги твердження апелянта про не належне його повідомлення судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, оскільки таке спростовується матеріалами справи.

Колегією суддів також не приймається до уваги твердження апелянта про його перебування за кордоном на час слухання справи в суді першої інстанції, оскільки ним ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляції інстанції не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження цієї обставини.

Твердження апелянта про те, що Банк повинен надати заяву на видачу готівки спростовується умовами Договору (п.17.4.3.) та заявою ОСОБА_5 про продаж іноземної валюти від 15.07.2008р., яка знаходиться в матеріалах справи. Кредитні кошти на підставі вказаних умови договору та заяви були перераховані Банком безпосередньо на поточний рахунок автосалону «Галич-авто».

Судовою колегією не приймаються до уваги твердження апелянта про невідповідність розрахунку умовам договору, оскільки апелянт не вказав, яким саме умовам договору не відповідає розрахунок заборгованості і не надав альтернативний розрахунок, який б спростовували заборгованість вказану в розрахунку Банку.

Ні умовами договору, ні чим законодавством не передбачено припинення нарахування пені за не виконання умов договору

Право вибору реалізації заставного автомобіля в позасудовому чи судовому порядку надано Банку на підставі статті 13 Договору. Скориставшись правом вибору Банк звернувся з позовом про звернення стягнення на заставний автомобіль. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.02.2013р. позов Банку задоволено і звернуто стягнення на заставний автомобіль. Копія рішення суду знаходиться в матеріалах справи. На підставі цього рішення, Банком в 2013р. здійснено реалізацію автомобіля, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо утворення пені на суму 9511,54дол. США, випадки та розміри нарахування пені передбачені п.14.1-14.4. статті 14 Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 28.12.2012р. заборгованість скаржника перед Банком склала 33922,86дол. США, з якої в тому числі, заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 12896,43дол.США. Дана обставина встановлена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2013р., яке набрало законної сили 28.02.2013р., скаржником не оскаржено і знаходиться в матеріалах справи.

Після реалізації заставного автомобіля отриманні кошти скеровані Банком на погашення заборгованості в порядку черговості встановленої п.4.7. Договору. Зокрема, в першу чергу погашається заборгованість по відшкодуванню витрат/збитків, яких зазнав Банк за договором (п.п.а п.4.7.Договору), в другу чергу оплата неустойки згідно із статтею 14 Договору (п.п.б п.4.7. Договору).

Враховуючи наведені умови договору та те, що заборгованість по пені станом 28.12.2012р. складала 12896дол.США, сума отримана від реалізації автомобіля на підставі рішення суду зарахована на погашення пені у розмірі 9511,54дол. США. Погашення цієї суми відображено в розрахунку заборгованості, який знаходиться в матеріалах справи, а саме, станом на 17.05.2013р. в колонці сума погашеної пені.

Твердження скаржника про пропущений строк позовної давності по позовних вимогах спростовується умовами Договору та вимогами чинного законодавства.

Так, п.17.1.5. Договору передбачено дату погашення кредиту 12.07.2013р.

Пунктом 14.10. Договору передбачено, що нарахування неустойки за цим Договором здійснюється протягом 3-х років з дня коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконано відповідною стороною. Сторони встановили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки у 5-ть років (п.14.11 Договору).

Таким чином, позовна давність збільшена за домовленістю сторін, як це передбачено ч.1 ст.259 ЦК України.

В 2012р. Банк звертався з позовом до скаржника про звернення стягнення. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2013р. позов Банку задоволено. Пред'явлення позову є підставою для переривання перебігу позовною давності (ст. 264 ЦК України).

Позовна заява про стягнення заборгованості пред'явлена Банком в жовтні 2015р., а тому враховуючи умови договору та норми матеріального права в суду відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимог заявлених Банком.

Даючи оцінку рішенню суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів скарги, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не ставлять під сумнів його законність.

Відтак, на підставі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах якого діє представник ОСОБА_6 - відхилити

Заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року залишити без змін

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: С.М. Копняк

ОСОБА_7