Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини житлового будинку за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив провести розподіл домоволодіння по АДРЕСА_1 та виділити йому 1/2 частину, яка належить йому на праві приватної власності та складається з: кімнати 1-3 площею 8,2 кв.м., кімнати 1-4 площею 8,1 кв.м., коридору 1-5 площею 9,2 кв.м., нежитлового приміщення А-2-1, літньої кухні Б-1, сараю Г-1, вбиральні Д-1.

Виділити ОСОБА_2 кімнату 1-2 площею 20,3 кв.м., веранду площею 9,9 кв.м., ґанок, огорожу, ворота, зливну яму.

Провести розподіл земельної ділянки виділивши йому 1/2 частину у розмірі 602 кв.м., іншу у розмірі 601 кв.м. виділити ОСОБА_2

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він з відповідачем є спадкоємцями майна, що залишилося після їх матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у тому числі і домоволодіння по АДРЕСА_1, про що 25 липня 1994 року їм було видане свідоцтво про право на спадщину Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-3463. 20 жовтня 1994 року Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації було видане реєстраційне посвідчення за реєстровим № 17077 про те, що будинок по АДРЕСА_1 в цілому зареєстрований за ними на праві приватної спільної часткової власності.

Зазначав, що домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з жилого будинку житловою площею 36,6 кв.м, що складається з 3-х кімнат (20,3 кв.м., 8,2 кв.м., 8,1 кв.м.), 2-х коридорів (9,2 кв.м., 9,9 кв.м.), кухні - 5,3 кв.м., літньої кухні Б-1, сараю Г-1, вбиральні Д-1, огорожі з воротами. Інвентаризаційна вартість цього майна складає 99 199 грн. Земельна ділянка під домоволодінням складає 1 203 кв.м.

Вказував, що ОСОБА_2 без його відома та згоди здійснив свою реєстрацію та реєстрацію своєї дружини у спірному будинку та позбавив його будь-якого права користуватися цим домоволодінням. На його звернення надати частину домоволодіння у користування та володіння ОСОБА_2 відмовляє, при цьому жадає від нього виплати значної частини грошей за його частину домоволодіння.

Також позивач вказував, що відповідач не проживає у спірному будинку, натомість там проживають квартиранти.

На його думку, він має право на виділ йому в натурі зазначеної вище частини домоволодіння вартістю 49 599 грн, оскільки він є власником Ѕ частини цього домоволодіння

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 656/01-14 по варіанту № 2: - ОСОБА_1 по житловому будинку А-1 квартиру № 1 з наступним приміщенням 1-2 (площею 20,3 кв.м) - кімната, а також наступні будови і споруди: веранда літ. І, площею 9,9 кв.м, ганок; вбиральня літ. Д-1; літня кухня літ. Б-1; сарай лі. Г-1; Ѕ частина огорожі № 1; Ѕ частина огорожі № 2, Ѕ частина хвіртки № 4, Ѕ частина воріт № 5; Ѕ частини тротуару № 1.

Вартість квартири № 1 співвласника ОСОБА_1 разом із дворовими будовами та спорудами складає 110 249 грн 50 коп.

ОСОБА_2 по житловому будинку А-1, квартиру № 2 з наступними приміщеннями 1-3 (площею 82,2 кв.м) - кімната; прим. 1-4 (площею 8,1 кв.м) - кімната, а також наступні будови і споруди: нежитлова прибудова літ. а-1; нежитлова прибудова літ. а-2-1; зливна яма № 3; Ѕ частина огорожі № 1; Ѕ частина огорожі № 2; Ѕ частина хвіртки № 4; Ѕ частина воріт № 5; Ѕ частини тротуару № І.

Вартість квартири № 2 співвласника ОСОБА_2 разом із дворовими будовами та спорудами складає 81 059 грн 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16 008 грн як грошову компенсацію.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою, однак значення мають і мотиви, з яких інший співвласник не погоджується сплатити компенсацію.

Крім того, апеляційний суд зазначав, що суд першої інстанції не дав оцінки доводам відповідача про те, що немає технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири; що домоволодіння після набуття сторонами права власності на нього, було частково перебудовано, у зв'язку з чим змінилася його площа; крім того, відповідач не чинить будь - яких перешкод у здійсненні позивачем права власності щодо належного йому майна, не оспорює та визнає його право на Ѕ частину домоволодіння, всупереч вимогам ст. 213 ЦПК України належних обґрунтувань своїм висновкам у рішенні не навів.

Колегія суддів з висновком апеляційного суду повністю погодитись не може.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями майна після ОСОБА_3 у рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25 липня 1994 року, виданого нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Іванко Т.С.

20 жовтня 1994 року Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації було видане реєстраційне посвідчення за реєстровим № 17077 про те, що будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2кожному на праві приватної спільної часткової власності.

Домоволодіння по АДРЕСА_1 розташоване на земельній ділянці площею 1 203 кв.м, з яких самовільно зайнято землі 603 кв.м та складається: літ.А-1 житловий будинок, літ.а-1 - нежитлова прибудова, літ.а-1-1-веранда, літ.а-2-1 нежитлова прибудова, ганок, літ.Б-1 - літня кухня, літ.Г-1 - сарай, оглядова яма, літ.Д-1 - вбиральня, № 1 - огорожа, № 2 - огорожа, № 3 - зливна яма, № 4 - хвіртка, № 5 - ворота, № I - тротуар.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, але відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

З матеріалів справи убачається, що сторони самостійно не можуть визначити частки у спільній сумісній власності та порядок користування ними.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Під час вирішення справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім указаної спеціальної норми, суду необхідно враховувати й загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси всіх співвласників. Одночасно суду треба ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і враховуючи при цьому інтереси останніх (їхнє скрутне матеріальне становище), суду потрібно перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації та зважати на те, що правовий режим спільної часткової власності повинен ураховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року № 6-4цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - відеозаписів, висновків експертів.

За клопотанням сторін було призначено судову будівельно - технічну експертизу, з висновку якої убачається, що позивачу може бути виділено в натурі частка із майна, що є у спільній частковій власності сторін.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, не зазначив у рішенні якими доказами підтверджується часткова перебудова спірного домоволодіння, у зв'язку з чим змінилась його площа; не дав оцінки заяві відповідача від 30 жовтня 2013 року про те, що ним було здійснено ремонт, а не перебудову будинку; та дійшов передчасного висновку про відсутність технічної можливості переобладнання приміщення в ізольованій квартирі з посиланням на висновок судової будівельно - технічної експертизи від 10 липня 2014 року, при цьому не дав оцінки варіанту № 2 вказаної експертизи.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Висновок суду ґрунтується на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

З урахуванням викладеного, оскаржуване судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336 - 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик