Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 318/3108/15 Головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В.
№ провадження 22-ц778/2794/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Осоцького І.І.
Дзярука М.П.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначало, що 13.08.2012 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 910.17265, на суму 85 763 грн. 95 коп.. строком на 60 місяців, який позичальник мав повернути у строк повернення кредиту або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 15.10.2015 року становить 242 972 грн. 55 коп., з яких: основний борг у сумі 42 040 грн. 97 коп., прострочений борг у сумі 30 944 грн. 66 коп., прострочені проценти у сумі 37 342 грн. 81 коп., строкові проценти у сумі 83 грн. 86 коп., разом по кредиту 110 412 грн. 30 коп., разом пеня у сумі 132 560 грн. 25 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача основний борг у сумі 42 040 грн. 97 коп., прострочений борг у сумі 30 944 грн. 66 коп., прострочені проценти у сумі 37 342 грн. 81 коп., строкові проценти у сумі 83 грн. 86 коп., що разом становить 110 412 грн. 30 коп. та судові витрати по справі.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.17265 від 13.08.2012 року в розмірі 110 412 грн. 30 коп. та судовий збір в розмірі 1 663 грн. 10 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матерів справи, що 13.08.2012 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 910.17265 на суму 85 763 грн. 95 коп. строком на 60 місяців тобто строк дії договору до 13.08.2017 року, який позичальник мав повернути у строк повернення кредиту або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 15.10.2015 року становить: основний борг у сумі 42 040 грн. 97 коп., прострочений борг у сумі 30 944 грн. 66 коп., прострочені проценти у сумі 37 342 грн. 81 коп., строкові проценти у сумі 83 грн. 86 коп., разом по кредиту 110 412 грн. 30 коп.

В частині пені у сумі 132 560 грн. 25 коп., банк про неї зазначив у позові, однак позовних вимог в цій частині не заявляв і судом вона не стягувалась.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги кредитний договір укладався 13.08.2012 року останній платіж здійснено 13.12.2013 року у сумі 2000 грн., через що договір є розірваним з цієї дати і безпідставним є стягнення процентів після його розірвання. Таке твердження є помилковим оскільки, строк дії договору сторонами не змінювався, несплата чергових платежів не є підставою для розірвання договору, а нарахування процентів можливе до моменту повернення всієї суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 257, 267 ЦК України, не застосований строк позовної давності є також безпідставними.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до наданих банком розрахунків, які відповідачем не спростовані, відповідач частково погашав борг перед банком на протязі 2012-2013 років і останній платіж за твердженням самого ж апелянта він здійснив 21.11.2013 року у сумі 2000 грн. (а.с. 159).

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з моменту настання строку погашення чергового платежу за договором тобто з грудня 2013 року.

Банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 19.11.2015 року (а.с. 2), тобто в межах встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

За вказаних обставин доводи відповідача проте, що позивачем пропущено строк позовної давності суперечить фактичним обставинам справи, які не спростовуються відповідачем.

Із апеляційної скарги вбачається, що її доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: