Справа № 127/8432/16-ц
Провадження 2/127/3490/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 позов мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.09.2001 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності по ? належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати позивача ОСОБА_3 померла.

Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, у встановлений строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири після смерті матері, оскільки частка не була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не була зареєстрована у відповідному органі, який здійснював державну реєстрацію нерухомого майна, що було передбачено законодавством.

На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1261, 1268 ЦК України позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позов підтримав, пояснив, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 і спору з приводу спадкового майна немає, однак в зв`язку з тим, що частка квартири не зареєстрована за ОСОБА_3, нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва.

Представник відповідача - Вінницької міської ради - Кріпак О.М. надала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що при вирішенні справи вона покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 27.09.2001 року, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по ? частці (а.с. 6). Реєстрація права власності на квартиру не проводилась.

В матеріалах інвентаризаційної справи також відсутнє реєстраційне посвідчення і відомості про реєстрацію права власності.

ОСОБА_3 - мати позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 27.11.2014 року було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

З матеріалів спадкової справи № 143/2015, заведеної 15.05.2015 року до майна померлої ОСОБА_3 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернувся лише ОСОБА_2, інших спадкоємців немає.

Нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. 26.04.2016 року прийняла постанову про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири АДРЕСА_1 після смерті його матері ОСОБА_3, оскільки ? частка квартири, яка належала ОСОБА_3, не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не була зареєстрована у відповідному органі, який здійснював державну реєстрацію нерухомого майна (а.с. 7).

Враховуючи те, що спадкодавець набув право власності під час дії ЦК УРСР та Закону України «Про власність», при вирішенні спору щодо спадкування суд застосовує відповідні норми цих Законів, а також норми книги 6 ЦК України.

Так, згідно ст. 4 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Статтею 15 Закону України «Про власність» визначено, що наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Відповідні роз'яснення щодо набуття права власності містяться також в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 року № 157/6445 ( з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

В судовому засіданні було встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не залишила і її син ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги, прийняв спадщину відповідно до вимог ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, інших спадкоємців після смерті спадкодавця ОСОБА_3 немає.

Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте 12.04.2016 року нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки реєстрація права власності на ? частку квартири за ОСОБА_3 не проводилась (а.с. 7).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи наведені обставини та норми Закону, суд прийшов до висновку, що за ОСОБА_2 слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_3.

Судові витрати слід залишити за позивачем враховуючи відповідне клопотання представника позивача в судовому засіданні.

Керуючись ст. 15 Закону України «Про власність», ст.ст. 15, 16, 1218, 1268-1269 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири АДРЕСА_1, що належала на праві власності ОСОБА_3.

Судові витрати залишити за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя: