АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8762/16 Справа № 185/7444/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини,яка потребує матеріальної допомоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час її навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років.

У обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначала, що відповідач є батьком ОСОБА_4. Оскільки, на теперішній час донька навчається на денному відділенні у вищому навчальному закладі, тому потребує матеріальної допомоги. Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, щомісяця, на весь час продовження донькою навчання на денному відділенні Павлоградського технікуму Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», але не більш ніж до досягнення нею 23 років.

Відповідач позов визнав частково, погодився на сплату аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 рокупозовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка навчається у Павлоградському технікумі Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на час її навчання, але не більш ніж до досягнення нею віку 23 років, починаючи з 09 вересня 2016 року та до 30 червня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_3, ін.. НОМЕР_1, судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У задоволені іншої частини позовних вимог - відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка навчається у Павлоградському технікумі Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 4/ .

ОСОБА_4 є студенткою третього курсу денної форми навчання Павлоградського технікуму Державного вищого навчального закладу "Національний гірничий університет", контрактна форма навчання, термін закінчення технікуму червень 2018 року, що підтверджується довідкою № 885 від 01.09.2016 року /а.с.5/.

У звязку з продовженням навчання повнолітня донька потребує матеріальної допомоги. Вказана обставина визнана сторонами і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції правильно врахував стан здоровя та матеріальне становище сторін, той факт, що ОСОБА_4 навчається за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, та те, що відповідач працює, щомісячно отримує заробітну плату.

Судом було встановлено, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дружину, яка не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

За таких обставин, суд дійшов до правильного висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, час її навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, колегія суддів не може взяти до уваги.

За ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, як то: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

В пункті 20. постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зважаючи на те , що за змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків,а позивачкою не надано доказів свого важкого майнового стану ні суду першої, ні апеляційної інстанції, то доводи про стягнення аліментів у іншому розмірі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, повноваження суду апеляційної інстанції на дослідження нових доказів є обмеженим. Інших доказів суду апеляційної інстанції не було надано. Крім того, колегія зазначає, що інших позовних, аніж тих що було заявлено у суді першої інстанції позивач не заявляла.

Тому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглядати вимоги, щодо стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини, як це зазначено у порхальній частині апеляційної скарги, оскільки, такі вимоги у суді першої інстанції не заявлялись, сторони з цього приводу не давали своїх пояснень та доказів у обгрунтовання вимог чи заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_6