Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/7525/15-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С.М.
Категорія 46 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Управління державної міграційної служби України в Житомирській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (брата), ОСОБА_3 (колишньої дружини) та ОСОБА_4 (доньки). Просив з підстав, передбачених ст.ст.71,72 ЖК УРСР, визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1. В обґрунтування позову посилався на те, що є наймачем житла. Разом із ним в квартирі зареєстровані відповідачі, але без поважних причин не проживають з 2010 року. З реєстрації не знімаються. Комунальні послуги не сплачують.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 липня 2015 року відповідачів визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просить заочне рішення в частині визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимоги щодо нього відмовити. Зокрема посилається на те, що не проживає в спірній квартирі тривалий час через те, що позивач перешкоджає йому у користуванні житлом. Так, брат ОСОБА_1 змінив замки на вхідних дверях, чим позбавив його доступу до житла. Він неодноразово звертався до правоохоронних органів зі скаргами на неправомірні дії позивача. Побоюється за себе, оскільки брат веде аморальний спосіб життя.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржена, в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Оскільки апеляційна скарга подана на заочне рішення щодо частини вирішених вимог, то суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини, тобто щодо визнання такими, що втратили право користування спірною квартирою ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Із довідки, виданої ОСОБА_1 Приватним підприємством «КВЖРЕП №8» 05 травня 2015 року за №1106, вбачається, що разом із позивачем у квартирі АДРЕСА_1 також зареєстрований, в тому числі, ОСОБА_2, 1962 року народження (а.с.7).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з наступними змінами) судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

За таких обставин суд може визнати наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, якщо доведено, що він не користується цим приміщенням понад шість місяців без поважних причин.

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Актом від 14 травня 2015 року підтверджується та обставина, що ОСОБА_2 з 2010 року не проживає у спірній квартирі (а.с.10).

Даний факт відповідачем не спростовано.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що під час перегляду справи в апеляційному порядку надасть докази поважності його не проживання в спірній квартирі досить тривалий час та послався на те, що брат веде аморальний спосіб життя, що дає підстави йому побоюватися за своє життя, окрім того, брат змінив замки на вхідних дверях, чим чинив перешкоди у користуванні житлом та він звертався за допомогою до правоохоронних органів.

Натомість у судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_2 пояснив, що документи у нього відсутні, бо вони знаходяться у його представника, що стало підставою для оголошення перерви в судовому засідання на тринадцять днів за клопотанням ОСОБА_2

У наступне судове засідання представник ОСОБА_2 так і не з'явився. Цього разу ОСОБА_2 суду пояснив, що документи були у нього в папці, яку він загубив.

Апеляційний суд, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, відповідно до положень ст.ст.10,303 ЦПК України чергово роз'яснив відповідачу ОСОБА_2 його обов'язок надати суду докази на підтвердження тих обставин на які він посилається в апеляційній скарзі, тобто на підтвердження обставин поважності причин не проживання в спірній квартирі, а також право заявити клопотання про витребування доказів та попередив про наслідки невчинення процесуальних дій, тобто неподання доказів та не заявлення клопотання про їх витребування, що апеляційна інстанція вимушена буде перевірити законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи.

Наразі ОСОБА_2 доказів в обґрунтування поважності причин не проживання в спірному житлі не надав, доказів того, що у нього є труднощі в отриманні письмових доказів або такі були ним загублені також не надав та клопотання про витребування письмових доказів не заявив.

З огляду на ті докази, що є у матеріалах справи, ОСОБА_2 не довів ті обставини на які посилається в апеляційній скарзі, тобто, що він не проживав у спірному житлі з поважних причин, що брат йому чинив перешкоди у користуванні квартирою. Так, суду ОСОБА_2 не надано жодного письмового доказу про те, що брат веде аморальний спосіб життя, що у нього (ОСОБА_2) існували реальні обставини побоюватися за своє життя, що брат змінив замки у вхідних дверях, чим перешкодив потрапити до квартири, що він звертався з даними проблемами до житлової організації, яка обслуговує відповідний будинок, або до правоохоронних органів тощо.

Як пояснив суду ОСОБА_2 із позовом до суду про вселення або визнання за ним права на жилу площу він не звертався, хоча стверджує, що з 2010 року йому чиняться перешкоди у користуванні квартирою з боку брата.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що комунальних послуг (квартирної плати та послуг теплопостачання тощо) ОСОБА_2 не оплачував, а оплата за надані комунальні послуги проведена за рахунок коштів позивача, зокрема, у тому числі, і в примусовому порядку (а.с.219-225).

Така поведінка ОСОБА_2 свідчить про те, що він не проявив належної цікавості до житла, одночасно залишаючи за собою реєстрацію, а зараз намагається довести, що йому чинилися перешкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з 2010 року, тобто більше шести місяців, без поважних причин, а тому законно визнав його таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Обставина продажу квартири 28 грудня 2015 року ОСОБА_5 жодним чином не впливає на правове обґрунтування даної справи, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення. На час ухвалення заочного рішення квартира не була продана та не перебувала у власності громадян (а.с.226).

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому заочне рішення суду в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 липня 2015 року в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: