Справа № 363/1189/15-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/3413/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 26 27.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Лівінського С.В., Мережко М.В.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач - ПАТ «Універсал Банк» обгрунтовував тим, що 07 вересня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CL883.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору банк зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) у сумі та на умовах, визначених у кредитному договорі та додатку №1, а позичальник зобов'язувався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених кредитним договором та додатком 1.

Додатком 1 до Кредитного договору визначені умови надання та погашення кредиту: основна сума 42 500 грн., процентна ставка - 30 % річних, підвищена процентна ставка - 90 % річних, кількість щомісячних платежів - 84, сума щомісячного платежу - 1199 грн. 75 коп., дата сплати щомісячного платежу кожне 20-е число місяці, дата останнього платежу - 20.08.2014 року, сума останнього платежу 1 199 грн. 67 коп., поточний рахунок позичальника №1726.

Відповідно до п.3.1. Кредитного договору кредит надавався позичальникові шляхом банківського переказу коштів на поточний рахунок позичальника, зазначений в додатку 1 до Кредитного договору.

07 вересня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 перед позивачем за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №CL883.

Крім того, позивач зазначав, що він в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а відповідач свої обов'язки з повернення кредиту та нарахованих відсотків, комісії та пені не виконав, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість, яка станом на 21.01.2015 року склала - 25 476 грн. 77 коп., яка складається з наступного:

- 16 565 грн. 05 коп. - прострочена заборгованість за кредитом;

- 0 грн. 00 коп. - сума дострокового стягнення кредиту;

- 3 552 грн. 00 коп. - відсотків;

- 5 359 грн. 65 коп. - підвищених відсотків;

Просив стягнути солідарно з відповідачів на його користьз заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 476 грн. 77 коп. та 254 грн. 77 коп. судових витрат.

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що під час укладання даного договору працівниками банку він був введений в оману щодо факту укладання договору поруки, який був укладений під впливом помилки.

Крім того заявляв, що він взагалі не пам'ятає факт укладання даного договору поруки, а також не знайомий з основним боржником за кредитним договором - ОСОБА_2

Вважав, що існує прямий зв'язок між вимогами позивача та допущеними порушеннями законодавства при укладенні цього договору.

Так, дійсно в цей період (літо-осінь 2007 року) позивач звертався, зокрема і до працівників ВАТ «Банк Універсальний», інших банківських установ через організації, що займались операціями із нерухомим майном (агенства нерухомості) щодо вирішення питання отримання кредиту для вирішення своїх особистих питань (продажу своєї квартири та придбання нової, оскільки збирався одружуватись), але не для підписання зазначеного договору поруки.

Під час вирішення цього питання, підписував договори про надання певних послуг, ксерокопії своїх документів, підписував договори про надання певних послуг, заявки, просмотрові листи квартир, тощо, але він не пам'ятає саме той факт свідомого укладення та підписання договору поруки, лише договору про надання послуг в отриманні кредитних коштів.

У подальшому позивач за зустрічним позовом відмовився від ідеї отримувати кредит та змінювати свою квартиру.

Вважав, що саме в цей час він був введений в оману щодо подій навколо себе та питання отримання кредиту, як наслідок йому були подані документи для підпису, які він не мав наміру підписувати та створювати певні правові наслідки та внаслідок помилки підписав оскаржуваний договір.

Зокрема, позивач ніколи не мав наміру стати поручителем за кредитним договором по відношенню до взагалі невідомої йому особи - ОСОБА_2

Крім, того не виключав обставину, що на договорі поруки міститься підпис не ОСОБА_3, а іншої особи.

Просив визнати недійсним договір поруки від 07 вересня 2007 року №СL883, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 року взадоволенні первісного позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено, визнано недійсним договір поруки від 07 вересня 2007 року №СL883, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі позивача ПАТ «Універсал Банк» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити у повному обсязі позов ПАТ «Універсал Банк».

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CL883.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору банк зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) у сумі та на умовах, визначених у кредитному договорі та додатку №1, а позичальник зобов'язувався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених кредитним договором та додатком 1.

Додатком 1 до Кредитного договору визначені умови надання та погашення кредиту: основна сума 42 500,00 грн., процентна ставка - 30 % річних, підвищена процентна ставка - 90 % річних, кількість щомісячних платежів - 84, сума щомісячного платежу - 1199,75 грн., дата сплати щомісячного платежу кожне 20-е число місяці, дата останнього платежу - 20.08.2014 року, сума останнього платежу 1 199,67 грн., поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1.

Відповідно до п.3.1. Кредитного договору кредит надавався позичальникові шляхом банківського переказу коштів на поточний рахунок позичальника, зазначений в додатку 1 до Кредитного договору.

Судом встановлено, що 07 вересня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 перед позивачем за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №CL883.

Крім того, позивач зазначав, що він в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а відповідач свої обов'язки з повернення кредиту та нарахованих відсотків, комісії та пені не виконав, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість, яка станом на 21.01.2015 року склала - 25 476 грн. 77 коп.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що позивач не надав суду доказів того, що ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником ВАТ «Банк Універсальний» та доказів на підтвердження того, що між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №СL883, а саме оригіналу вказаного договору. Також не надано жодних пояснень з приводу розбіжностей в копіях вищевказаного договору, який надано суду та направлено ОСОБА_3

Судова колегія не може погодитись з таким висновком суду в частині задоволення зустрічного позову і визнання недійсним договору поруки від 07 вересня 2007 року №CL883, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3, а тому рішення суду в зазначеній частині слід скасувати, з ухваленням нового рішення в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому.

Відповідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Виходячи з ч.1 ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому за договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, позивач за первісним позовом відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, обставини щодо того, що ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником ВАТ «Банк Універсальний».

Крім того, позивач за первісним позовом суду не надав жодних достовірних доказів того, що між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №СL883, оскільки суду не було надано оригіналу вказаного договору для дослідження в судовому засіданні та не надано жодних пояснень з приводу розбіжностей в копіях вищевказаного договору, який надано суду та направлено ОСОБА_3

Суд звертає увагу на те, що у цивільно-процесуальному законодавстві кожна сторона зобов'язана довести у суді свою точку зору, обґрунтувати її, надати всі необхідні докази, якими вона вважає довести свою правоту. Суд вважає, що позивач не зміг у судовому засіданні довести факт свого правонаступництва прав вимоги повернення вказаних коштів до відповідачів.

В суді апеляційної інстанції представником апелянта було заявлене клопотання про доручення до матеріалів справи Витягу зі Статуту ПАТ «Універсал Банк», відповідно до якого воно є правонаступником ВАТ «Універсал Банк», в той час, коли кредитний договір з ОСОБА_2 заключав ВАТ «Банк Універсальний».

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування рішення в частині задоволення зустрічного позову і визнання недійсним договору поруки від 07 вересня 2007 року №CL883, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог про визнання недійсним зазначеного договору поруки.

В решті рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 рокускасувати в частині задоволення зустрічного позову і визнання недійсним договору поруки від 07 вересня 2007 року № CL883, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог про визнання недійсним зазначеного договору поруки.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: