Справа №442/5905/15-ц
Провадження №2/442/163/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі : головуючого - судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судових засідань Олійник О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особа - ГБК «Лісова Поляна», ДП «Дрогобицьке лісове господарство», управління Держземагенства у Дрогобицькому районі Львівської області про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить виділити їй у власність гараж в ГБК «Лісова поляна» ряд № 2, місце НОМЕР_1 розташований в АДРЕСА_1, вартістю 56236, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, який зареєстрований 19.07.2012 року. До моменту укладення шлюбу здійснювала будівництво гаражу в ГБК «Лісова поляна» ряд №2 місце НОМЕР_1 в АДРЕСА_1, згідно рішення 3 сесії V скликання Модрицької сільської ради за №54 від 30.08.2006р. «Про надання згоди на виділення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва та дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва для ГБК «Лісова поляна» на території Модрицької сільської ради, на підставі якого позивачці виділено земельну ділянку площею по 0,0029 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Модрицької сільської ради для індивідуального гаражного будівництва члену кооперативу ГБК «Лісова поляна».

Як вбачається із договору №12 від 15.07.2015р. на проведення технічної інвентаризації по об»єкті «Будівництво гаражу в ГБК «Лісова поляна»,позивачка є замовником, а ФОП ОСОБА_5, який діє на підставі кваліфікаційного сертифікату, серія НОМЕР_2 - є виконавцем, згідно якого було виконано роботу з проведенням технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж на вищевказаному об»єкті, оскільки у 2010 році, позивачкою самовільно здійснено будівництво об»єкту - одноповерхової з мансардою (прямокутної) форми будівлі з розмірами в плані (6,84 х 5,61)м., висота поверху - 4,00м., будівельний об»єм - 210,00куб.м., тобто гаражу НОМЕР_1 ряд №2 площею 65,00 м2 , згідно висновку та за результатами якого будівництво відповідає встановленим вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливості його безпечної експлуатації.

Згідно довідки за №16 від 16.07.2015р. вбачається, що інвентарна вартість самочинно збудованого гаражу (Літ. Г-1) в с.Модричі, становить - 56 236,00 грн.

В даний час виникла необхідність оформити право власності на самовільно збудовану споруду, а оскільки відповідач в добровільному порядку не дає згоду на оформлення права власності на індивідуальне будівництво, а відтак виникла необхідність звернутися до суду.

Позивач у судовому засіданні підтримала позов, просила визнати право власності на збудований гараж, оскільки саме вона була прийнята членом кооперативу, сплачувала всі внески за користування, їй було надано місце під забудову, кошти на його будівництво надавав брат позивачки та її батьки, також вказала, що будівництво розпочалось десь в 2011-2012 роках, однак доступу до гаража не має з 2009 року, бо ним користується ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, зазначивши, що самочинно збудованим гаражем користується саме відповідач ОСОБА_4, який разом із своїм батьком і будував вищезгаданий гараж. На момент розлучення з позивачкою гараж уже був збудований, оскільки будівництво проводилось протягом 2007-2009 років, сам заливав фундамент та мурував стіни, у будівництво вкладав свої кошти, позивачка не закінчувала будівництва гаража.

Представник третьої особи ГБК «Лісова Поляна» ОСОБА_7 в останнє судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, однак на попередніх засіданнях заперечив проти задоволення позову, вказавши, що саме ОСОБА_4 будував гараж та користується ним, позивачку знає, однак остання ніколи не брала участь у будівництві гаража, а відповідач ОСОБА_3 йому як голові ГБК не знайомий.

Представники третьої особи ДП «Дрогобицьке лісове господарство» та управління Держземагенства у Дрогобицькому районі Львівської області в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином повідомлялися про дату та місце розгляду справи, не повідомивши суду причин своєї неявки.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що будівництвом гаража займався відповідач ОСОБА_4, який і до тепер постійно користується вищевказаним гаражем. Відповідач ОСОБА_3 їм не знайомий.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, заслухавши пояснення свідків, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було укладено 19 липня 2012 року відділом ДРАЦС Трускавецького МУЮ Львівської області, видано свідоцтво серії НОМЕР_3 (а/с 5).

Відповідно до копії рішення 3 сесії V скликання Модрицької сільської ради за №54 від 30.08.2006р. «Про надання згоди на виділення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва та дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва для ГБК «Лісова поляна» на території Модрицької сільської ради, на підставі якого та у зв»язку із самовільним будівництвом гаражу і заяви голови ГБК «Лісова поляна» позивачці виділено земельну ділянку площею по 0,0029 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Модрицької сільської ради для індивідуального гаражного будівництва члену кооперативу ГБК «Лісова поляна» (а/с 30).

Відповідно до договору від 27.04.2007 року позивачка ОСОБА_2 стала членом кооперативу ГБК «Лісова поляна», де отримала права на будівництво гаража та зобов»язувалась вносити пайові внески за користування землею(а/с 29-30).

Відповідно до копії розрахункової книги від 20.04.2007 року ОСОБА_10 вносила пайові внески протягом 2007-2009 років, саме на момент перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 (а/с 85-87 ).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо . Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою

(шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що шлюб між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено після набуття самочинно збудованого гаража, який є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_10, а тому в частині позову до відповідача ОСОБА_3 відмовити повністю за безпідставністю, оскільки гараж НОМЕР_1 в другому ряді в ГБК «Лісова поляна» в АДРЕСА_1 не є спільною власністю сім»ї ОСОБА_3.

Згідно ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 уклав шлюб із позивачкою 08.05.2003 року, зареєстрований у відділі РАЦС Трускавецького МУЮ (а/с 41).

Відповідно до копії рішення Трускавецького міського суду від 04.11.2011 року даний шлюб було розірвано (а/с 42).

Окрім того, судом достовірно встановлено, що зазначений гараж є самочинно збудований відповідно до довідки № 16 від 16.07.2015 року, договору № 12 від 15.07.2015 року, договору № 13 від 15.07.2015 року, технічного паспорту на гараж № НОМЕР_1 звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій (а/с 6-25).

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України(постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 04.12.2013 у справі № 6-130цс13). Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки Верховного суду України враховуються судами при вирішенні інших справ та застосуванні таких норм права.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України, право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Аналізуючи зазначені норми права Верховний суд України у справі № 6-286цс15 дійшов правової позиції, згідно з якою не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Інші обставини, на які позивачка посилалась у власній позовній заяві, зокрема щодо придбання земельної ділянки та будівництва спірного гаража за власні кошти в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли та спростовуються матеріалами справи, за цих обставин гараж не є обєктом спільної сумісної власності подружжя на підставі п.2 ч.1 ст.57 СК України.

Крім того, як встановлено судом та не заперечується сторонами позивачка не користується спірним гаражем, право власності на гараж НОМЕР_1 у позивачки відсутнє суд приходить до висновку про необґрунтованість та не доведеність позовних вимог про поділ майна подружжя.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.10 ЦПК України).

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 1 ЦПК України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Виходячи з наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя у судовому засіданні не знайшли свого ґрунтовного підтвердження, суперечать нормам чинного законодавства, тому задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 84, 365, 372 ЦК України, ст.ст. 69-74 СК України, ст.ст. 57-60, 79, 88,209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя О.Б.Нагірна