Провадження № 2/225/1924/2016
Справа № 225/5737/16-ц
Головуючий у справі: ОСОБА_1
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2016 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Пролетарському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, просив стягнути з відповідача моральну шкоду посилаючись на те, що працював на ЗАТ «Мініметалургійний завод «Істіл (Україна)» та внаслідок нещасного випадку, який стався з ним в 2001 році на виробництві під час виконання своїх трудових обовязків, він отримав трудове каліцтво у виді чисельних переломів кісток. Після проходження стаціонарного й амбулаторного лікування та обстежень в медичних установах, в 2001 році він був направлений на комісію МСЕК.

В 2001 році йому було вперше встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності за трудове каліцтво, яке він отримав в 2001 році внаслідок нещасного випадку на виробництві. Висновком МСЕК від 17.04.2014 року при повторному огляді йому було підтверджено 50% стійкої втрати професійної працездатності за вказане трудове каліцтво безстроково, встановлено третю групу інвалідності.

У звязку з отриманням трудового каліцтва він відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до втрати звичайних для нього життєвих звязків, докладанні додаткових зусиль для організації свого життя. Пошкодженням здоровя йому заподіяно моральні страждання, на відшкодування яких він просить стягнути 50000 грн. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, позивач по справі в 2001 році знаходився у трудових відносинах з ЗАТ «Мініметалургійний завод «Істіл (Україна)» виробничим майстром.

01 листопада 2011 року під час виконання своїх трудових обовязків, з позивачем по справі ОСОБА_2 стався нещасний випадок, про що був складений відповідний акт за формою Н-1 від 06.11.2001 року (а.с. 8-9).

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку, який стався 01.11.2001 року від 06.11.2001 року за формою Н-5 (а.с. 10-11) причиною нещасного випадку є руйнування штока кріплення механізму завантажувального люка ємності № 2 вагону № 59590760.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач по справі ОСОБА_2 внаслідок цього нещасного випадку, отримав чисельні переломи кісток, у звязку з чим деякий час проходив обстеження та курс лікування в медичних установах. Після чого, позивач по справі був направлений на комісію МСЕК для огляду. Під час цього огляду, в 2001 році позивачу по справі ОСОБА_2 було вперше встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності за трудове каліцтво, яке він отримав в 2001 році на виробництві внаслідок нещасного випадку.

Висновком МСЕК від 17.04.2014 року при повторному огляді позивачу по справі було підтверджено 50% стійкої втрати професійної працездатності за отримане ним в 2001 році трудове каліцтво на виробництві, та встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У звязку з цим суд зазначає, що сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування та таке інше, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

При цьому як зазначив Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Таким чином суд вважає, що позивачу внаслідок ушкодження здоровя заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як встановлено судом право вимагати відшкодування моральної шкоди настало у позивача з моменту встановлення йому стійкої втрати працездатності від отриманого 01.11.2001 року трудового каліцтва на виробництві, а саме з 2001 року, тобто під час дії Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасливого випадку на виробництві і професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності.

За змістом ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про охорону праці» в редакції від 01 січня 2004 року державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно із ч. 1 ст. 9 цього Закону відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Враховуючи особливості захисту здоров'я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Відшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди передбачено статтею 1 Закону і є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника.

Укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку, страховик (Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим бере на себе зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом (стаття 21) соціальні послуги та виплати. Надаючи соціальні послуги застрахованим та здійснюючи страхові виплати грошових сум, Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює забезпечення соціального захисту громадян у разі тимчасової, стійкої або повної втрати працездатності.

До страхових виплат належать, зокрема, грошова сума, яка виплачується застрахованому за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21, частина третя статті 28 Закону) .

Встановлення зазначеним законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання (стаття 3).

Таким чином доводи позивача про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання заслуговують на увагу.

При цьому відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин.

Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоровя на виробництві внаслідок отриманого ним трудового каліцтва, спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці останній в 2001 році отримав трудове каліцтво на виробництві. Позивач постійно знаходиться на лікуванні, йому встановлена стійка втрата працездатності, він відчуває інші неприємні відчуття від незадовільного стану здоровя. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати потерпілого, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

В той же час, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 15000 грн. як відшкодування моральної шкоди.

При цьому позивач в позові просив допустити негайне виконання рішення суду про стягнення всієї присудженої суми відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я та стягнути індексацію цієї шкоди.

Однак суд вважає, що вимога про негайне виконання рішення суду не підлягає задоволенню, оскільки ст. 367 ЦПК України містить вичерпний перелік випадків, у яких суд допускає негайне виконання судових рішень. У зв'язку з тим, що моральна шкода, завдана ушкодженням здоров'я є одноразовою виплатою, тому підстави для негайного виконання рішення суду про стягнення всієї присудженої суми відшкодування моральної шкоди відсутні.

Що стосується стягнення індексації моральної шкоди, то суд зазначає, що по-перше, позивач зовсім не обгрунтував позовних вимог в цій частині, по -друге, індексація це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому індексації підлягають грошові доходи, які не мають разового характеру. Оскільки моральна шкода, стягнена судом має разовий характер, то вона не підлягає індексації. За таких підстав в цій частині в задволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ч. 2 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Пролетарському районні м. Донецька на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди у сумі 15000 (пятнадцять тисяч) грн.

В задоволенні вимог про негайне виконання рішення суду та стягнення індексації моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: