Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Товянська О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2015р. Банк звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №132/2 від 27.11.2007р. в сумі 4294,56дол.США (еквівалентно 96305,83грн.) : 2631дол.США - тіло кредиту, 1663,25дол.США - %. Зазначав, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 отримав 9534,66дол.США кредиту строком з 27.11.2007р. по 26.11.2012р. зі сплатою за користування кредитом в розмірі 10% річних. Виконання зобовязання за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_3, який за договором поруки №б/н від 27.11.2007р. зобовязався перед кредитодавцем нести солідарну майнову відповідальність за виконання в повному обсязі взятих на себе зобовязань ОСОБА_2 Відповідачі не виконали умов договору, заборгованість на 22.06.2015р. становить 96305,83грн.

Рішенням Коростенського міськрайсуду Житомирської області від 15 лютого 2016р. позов задоволено. Солідарно стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 96305,83грн.заборгованість по кредитному договору №132/2 від 27.11.2007р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором і судових витрат. Зазначає, що не давав згоди на укладення договору поруки по грошовим зобовязанням ОСОБА_2 Повістки про розгляд справи він не отримував, таким чином був позбавлений можливості захистити свої права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 отримав у ПАТ «ВіЕйБі Банку» 9534,66дол.США кредиту строком з 27.11.2007р. по 26.11.2012р. зі сплатою 10% річних за користування кредитом. Виконання зобовязання за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_3, який за договором №б/н від 27.11.2007р. зобовязався перед Банком нести солідарну майнову відповідальність за виконання взятих на себе ОСОБА_2 зобовязань Відповідачі не виконали умов договору, заборгованість становить 96305,83грн.

Відповідно до ст.ст.1054,1049 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст.ст.526,611,615,1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У випадку порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Судом встановлено, що позичальник зобов'язання по кредитному договору не виконував, кредит погасив не в повному обсязі, тому за ним рахується вказана заборгованість.

Боржник судове рішення не оскаржує.

Проте вимоги про стягнення заборгованості з поручителя задоволенню не підлягають.

За змістом норм ст.ст.559,598 ЦК України припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК України термін порука використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст.ст.3,12-15,20 ЦК, ст.ст.3-5,11,15,31 ЦПК), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом.

Судом першої інстанції не враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст.8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦКУ, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з п. 6 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009р. № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до ст.212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.2.3 Договору поруки Кредитор зобовязується письмово повідомити Поручителя про невиконання Боржником свого зобовязання…

В матеріалах справи відсутні та Банком не надано доказів про те, що ОСОБА_3 був повідомлений про існування заборгованості по спірному кредитному договору, що йому було направлено та він отримав вимогу про повернення коштів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що порука ОСОБА_3 є припиненою, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні, а вказана заборгованість підлягає стягненню із боржника ОСОБА_2

Підстав для застосування позовної давності немає, оскільки Банком дотримано строки звернення до суду.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення. Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Визнати припиненим договір поруки № б/н від 27.11.2007р. Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованість за кредитним договором № 132/2 від 27.11.2007р. в сумі 96305,83грн. і 963,05грн. судового збору. У позові до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: