Номер провадження: 22-ц/785/5999/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В., Сєвєрова Є.С.,

при секретарі судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21.06.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки нерухомого майна недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

29.12.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки нерухомого майна недійсним (а.с. 3-6).

21.06.2016 року Іллічівський міський суд Одеської області прийняв рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки нерухомого майна недійсним відмовив в повному обсязі (а.с. 140-143).

08.07.2016 року не погоджуючись з рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21.06.2016 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, яке повинно бути скасоване судом апеляційної інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржуване рішення суду винесене як при неповному зясуванні всіх обставин справи, так і при грубому порушенні норм матеріального права та судової практики Верховного Суду України, на яку вона посилалася під час подання позову, так і під час розгляду справи у суді. Крім цього, апелянт зазначає, що під час укладання договору іпотеки між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» на виконання умов кредитного договору № 0 відповідачі грубо порушили вимоги чинного законодавства, яке регулює сімейні відносини та порушують майнові права ОСОБА_2 Також апелянт вказує на те, що ані її чоловік, ОСОБА_3, ані банк про укладання договору іпотеки її не повідомляли. Тому, вона взагалі не знала, що приміщення загальною площею 42,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Данченка, буд. №7/64-Нбуло закладено в іпотеку. Таким чином, укладання договору іпотеки без перевірки факту проживання однією родиною з боку банку та введення банку в оману її чоловіком призвели до спільного порушення майнових прав апелянта (а.с.149-153).

В судовому засіданні позивач та представник третьої особи апеляційну скаргу підтримали. Інші учасники в судове засідання не зявились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які зявились, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 23.01.2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» (зараз ПАТ «УкрСиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк передав, а відповідач ОСОБА_4 прийняв у строкове платне користування грошові кошти у сумі 108 583, 00 швейцарських франків (а.с.14-18). 23.01.2007 року між ОСОБА_3В та АКІБ «УкрСиббанк» (зараз ПАТ «УкрСиббанк») був укладений іпотечний договір, згідно п.1.1 якого Іпотекодавець (ОСОБА_3В.) передає в іпотеку нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 42,60 кв.м., торговою площею 40,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ (зараз Чорноморськ), вул. Данченка, № 7/64-Н (а.с.12-13).

Як вбачається з матеріалів справи 12.11.2013 року Іллічівським міським судом Одеської області було прийнято рішення по справі №501/781/13-ц, яким було встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 починаючи з січня 2004 року по 19.02.2013 року. Крім цього, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Іллічівськ, вул. Данченко №7/64-Н. Визнано право приватної власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Іллічівськ, вул. Данченко №7/64-Н, за ОСОБА_2, припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину вказаного приміщення (а.с.7-8). Вказане рішення 15.05.2014 року рішенням апеляційного суду Одеської області (номер провадження: 22-ц/785/4430/14) в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Іллічівськ, вул. Данченко № 7/64-Н спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна було скасовано та ухвалено в скасованій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нежитлового приміщення, що розташоване адресою: м. Іллічівськ, вул. Данченко № 7/64-Н спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна - відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.9-10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний іпотечний договір був укладений 23.01.2007 року, а факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено 12.11.2013 року, тобто зазначений факт був встановлений судом більш як через шість років після укладання спірного договору, що не впливає на суть правовідносин, які склались у звязку із укладанням цього договору, оскільки на момент його укладання єдиним власником нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, (м. Чорноморськ) вул. Данченко № 7/64-Н, був ОСОБА_3 Також суд першої інстанції вказував на те, що дана позиція висловлена і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2011 року у справі №6-21642ск1; Постанові Верховного Суду України від 07.11.2011 року у справі №6-44цс11; Постанові Верховного Суду України від 16.05.2012 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання права власності та визнання недійсним договору іпотеки (а.с. 140-143).

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, а також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, у тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків.

Згідно з положеннями іпотечного договору укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» (зараз ПАТ «УкрСиббанк») від 23.01.2007 року, а саме, відповідно до п.1.5 предмет іпотеки є особистою приватною власністю Іпотекодавця на підставі Свідоцтва про право власності на вбудоване нежитлове приміщення, виданого виконавчим комітетом Іллічівської міської ради 01.12.2006 р. за №31187, зареєстрованого в КП «БТІ» м. Іллічівська 07.12.2006 року в реєстрову книгу № ЧН 7, за реєстровим №516, сторінка №78, і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких Іпотекодавець набув право власності на Предмет іпотеки. Як зазначено в п. 1.7. вказаного договору Іпотекодавець свідчить, що Предмет іпотеки є його особистою приватною власністю, до цього часу не є Предметом іпотеки за іншими зобовязаннями, жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває (а.с. 12 оборот).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 про права інших осіб на нежитлове приміщення загальною площею 42,60 кв.м., торговою площею 40,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ (зараз Чорноморськ), вул. Данченка, № 7/64-Н, а також про факт спільного проживання з позивачкою ОСОБА_2 при укладенні іпотечного договору відповідача АКІБ «УкрСиббанк» (зараз ПАТ «УкрСиббанк») не повідомив. Факт спільного сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був встановлений рішенням Іллічівського міського суд Одеської області лише 12.11.2013 року (а.с. 7-8). Тому АКІБ «УкрСиббанк» (зараз ПАТ «УкрСиббанк») не знав, та не міг знати про те, що спірне майно належить на праві спільної сумісної власності подружжю.

З аналізу зазначеного слідує, що ОСОБА_3 зобов'язаний був до укладення іпотечного договору попередити АКІБ «УкрСиббанк» (зараз ПАТ «УкрСиббанк») про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Однак, попри вимоги чинного законодавства він цього не виконав.

В свою чергу, звертаючись до п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» апелянт вказує на те, що той факт, що відповідачі по справі її обманули та не повідомили про те, що майно передається в іпотеку як гарантія виконання певних фінансових зобовязань третіх осіб є однією з підстав для визнання договору іпотеки від 23.01.2007 року недійсним. Разом з тим, відхиляючи вказані посилання колегія суддів виходить з правової позиції Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі № 1622цс15 в якій йдеться про те, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого. Вказані факти стороною не доведені.

Таким чином посилання апелянта на необхідність її нотаріально посвідченої згоди, як співвласниці нерухомого майна, відсутність якої обумовлює недійсність договору іпотеки з огляду на вищевикладене колегією суддів відхиляються, оскільки АКІБ «УкрСиббанк» (зараз ПАТ «УкрСиббанк»), як сторона договору іпотеки від 23.01.2007 не знав, та не міг знати про те, що спірне майно належить на праві спільної сумісної власності подружжю.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, колегія суддів відхиляє скаргу та залишає рішення суду першої інстанції на підставі ст. 308 ЦПК України без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21.06.2016 року відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21.06.2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7