У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В. вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, заінтересовані особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, Ужгородська міська рада та виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання, про встановлення факту що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявники - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, заінтересовані особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, Ужгородська міська рада та виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання. Звернулися до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме:

-Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 - з 06.02.1999 року та ОСОБА_4 - з 12.05.2001 року і по теперішній час у квартирі АДРЕСА_1, наймачем якої є ОСОБА_2, згідно типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 03.02.2016 року.

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту в порядку ст. 256-259 ЦПК України.

Як зазначено у ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:

1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;

2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;

3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;

4) усиновлення;

5) встановлення фактів, що мають юридичне значення;

6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі;

7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність;

8) визнання спадщини відумерлою;

9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку;

10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу;

Як зазначено у ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Із даної заяви вбачається спір про право, оскільки фактично заявник просить суд встановити не факт постійного проживання, а визнати заявників такими що набули право користування житловим приміщенням нарівні із наймачем квартири, проте відповідна процедура вселення членів сім'ї наймача та набуття ними право користування житловим приміщенням регулюється ст. 64, 65 Житлового кодексу України, тому суд вважає, що дані правовідносини є предметом розгляду лише в порядку позовного провадження.

Як зазначено у п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання

права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у відповідності до ч. 4 ст. 256 ЦПК України слід відмовити у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 210, 234, ч. 4 ст. 256 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті окремого провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 які діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, заінтересовані особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, Ужгородська міська рада та виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання про встановлення факту що має юридичне значення.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1, судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., який сплачено на підставі квитанції № ПН3811 Акціонерного банку «Південний» від 15.11.2016.

Підставою для повернення є зазначена ухвала скріплена гербовою печаткою суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова