Справа № 2-3872/11
Провадження № 2/522/3262/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_6, в інтересах якої діє батько ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем,

В С Т А Н О В И В:

07.02.2005 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргових зобовязань та усунення перешкод у користуванні власністю (т. 1 а.с.7).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2005 року позовні вимоги задоволено частково. Суд визнав право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_2 в сумі 53 000 гривень згідно договору займу від 10.06.2002 року. Зобовязав ОСОБА_9 не перешкоджати ОСОБА_2 в здійсненні ним права користування власністю. Зобовязав відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Приморського РВ УМВС України в Одеській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 за адресою в м. Одесі, вул. Сегедська б. 3 кв. 15. Допустив негайне виконання рішення суду. Прийняв відмову від позовних вимог до ОСОБА_8 та провадження по справі закрив (т. 1 а.с. 27-30).

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 25 квітня 2005 року за заявою прокурора Київського району м.Одеси, зазначене рішення скасовано у звязку з нововиявленими обставинами (т.1. а.с.37).

17 листопада 2008 року ухвалою Київського районного суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до неповнолітньої ОСОБА_1, інтереси якої представляв прокурор Київського району м.Одеси, треті особи Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Київський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_11, ОСОБА_4. ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в рахунок погашення боргу, усунення перешкод у користуванні власністю передано до Приморського районного суду м.Одеси за підсудністю (т.1 а.с. 202).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси (с.Загороднюк В.І.) залишена без розгляду позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, інтереси якої представляв прокурор Київського району м.Одеси, треті особи Приморський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, Київський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15 про визнання права власності на квартиру в рахунок погашення боргу, усунення перешкод в користуванні власністю (т.2 а.с. 99-100).

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29.06.2011 року задоволений позов заступника прокурора Київського району м.Одеси в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_11 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності за неповнолітньою (т. 2 а.с. 101-103).

Ухвалою суду від 10 жовтня 2012 року заяву відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.06.2011 року залишено без задоволення (т. 2 а.с. 136-137).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2013 року заочне рішення від 29.06.2011 року залишено без змін (т. 2 а.с. 194-198).

15 травня 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.06.2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17.01.2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 227-229).

05 червня 2013 року справа за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_16, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_11 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності надійшла до суду та передана для розгяду судді Терьохіну С.Є.. (т.2 а.с. 130)

06 листопада 2013 року в звязку з закінченням повноважень судді Приморського районного суду міста Одеси Терьохіна С.Є., справа передана для розгяду судді Домусчі Л.В.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 06 листопада 2013 року заявлений самовідвод судді Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявської Л.М. від 25 листопада 2013 року справа прийнята до свого провадження. В порядку ч. 2 ст. 159 ЦПК України розгляд справи призначений спочатку (т. 3 а.с. 1-2).

В процесі нового розгляду справи заступник прокурора Київського району м. Одеси відмовився представляти інтереси ОСОБА_1 на підставах зазначених в листі прокуратури Київського району м. Одеси (т. 3 а.с. 3-4).

Ухвалою суду від 06 жовтня 2014 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_16, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння в якості третьої особи яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці позивачки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та в якості ії законного представника ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 3 а.с. 96-97).

В ході нового розгляду справи, позовні вимоги були неодноразово уточнені. 12.11.2015 року в останнє подана позовна заява, в порядку ст. 31 ЦПК України), ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_6, в інтересах якої діє батько ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності (т. 3 а.с. 179-184).

Мотивує вимоги тим, що вона була зареєстрована з матірю в квартирі АДРЕСА_1, яка належала матері. Проте, на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 лютого 2005 року ОСОБА_2 набув право власності на зазначену квартиру в порядку погашення заборгованості. Після набрання судового рішення законної сили, здійснив відчуження квартири. Зазначене рішення було скасовано за нововиявленими обставинами за заявою прокуратури в ії інтересах, а в подальшому позовні вимоги про визнання права власності залишені без розгляду. Останніми власниками квартири є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які без достатніх правових підстав користуються спірним майном. Враховуючи, що на час відкриття спадщина вона була неповнолітня та зареєстрована в квартирі, тому фактично вступила у володіння спадковим майном.

Також, 06 січня 2016 року судом прийнята до розгляду зустрічна позовна заява ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання добросовісними набувачами. В обґрунтування вказаних вимог посилаються на той факт, що вони є добросовісними набувачами квартири АДРЕСА_1 оскільки вони не знали і не могли знати, що купують квартиру у особи, що не мала права її відчужувати, тому відсутні підстави для витребування у них спірного обєкту нерухомості. Просили суд задовольнити заявлений позов про визнання їх добросовісними набувачами (т. 3 а.с. 201-203).

В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги та надали пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. ОСОБА_17 вимоги просять задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_4 первісний позов не визнали, оскільки на момент укладення усіх договорів купівлі-продажу усі власники спірної квартири мали зареєстроване в установленому порядку право власності, набуте на підставах, що не заборонені законом, а саме судового рішення, яке набрало законної сили та із правочинів, судом не встановлено незаконність їх права власності на квартиру, а тому вони мали законне право відчужувати своє майно. Отже, спірна квартира придбана правомірно з посвідченням нотаріального договору купівлі-продажу, який на законних підставах правомірно володів нєю та мав право на її відчуження. Відтак, вважають, що спірна квартира не може бути витребувана, оскілки на час відчуження продавець мав право її відчужувати. Вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі. Зазначають, що вони є добросовісними набувачами квартири, тому правомірно набули право власності на квартиру.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_15, а також представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не зявились. Про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Третя особа ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання в інтересах якої діє батько ОСОБА_7 про розгляд справи були повідомлені, шляхом оголошення у пресі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, згідно свідоцтва про право власності на житло № 8-1385 від 18.08.1993 р. квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (т. 1 а.с. 12).

ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_20) В.І. є донькою ОСОБА_19 (дошлюбне прізвище ОСОБА_20) ОСОБА_21, яка в свою чергу є донькою ОСОБА_20. Факт родинних стосунків підтверджений матеріалами справи.

24 травня 1996 року померла ОСОБА_20, про що свідчить актовий запис за № 68, здійснений Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м.Одеси.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 13 грудня 2005 року оголошено померлою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4. Рішення набрало законної сили (т. 1 а.с.46). 16 серпня 2007 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_9 у віці 32 роки, про що вчинений актовий запис про смерть за № 04 (т.1 а.с. 49).

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 24 травня 2007 року заява ОСОБА_11 задоволена. Суд вирішив, удочерити ОСОБА_11 неповнолітню ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_5. Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_23 та замінено прізвище дитини з «Каліна» на «Макуріна» та по-батькові з «Ігорівна» на «Ігорівну», а імя «Вікторія» залишити без змін (т.1 а.с. 47-48).

03 липня 2007 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси видано свідоцтво про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Одесі, про що в Книзі реєстрації народжень 25 жовтня 19994 року зроблений актовий запис за № 760. В свідоцтві зазначені батьки: мати - ОСОБА_24, батько ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 50).

Таким чином, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_24, яка відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 25.10.1994 р. між ОСОБА_25 та ОСОБА_19 змінила прізвище на дошлюбне, а після реєстрації нового шлюбу 14.04.2000 р. з ОСОБА_7 змінила прізвище на «Кольц».

Отже, після смерті ОСОБА_20, що померла 24 травня 1996 року, відкрилась спадщина, а донька померлої успадкувала частину квартири виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_9 постійно проживала з померлою ОСОБА_20, та була єдиною спадкоємицею першої черги за законом та фактично прийняла спадщину.

Відповідно довідки-витягу з домової книги № 70 від 21.06.2001 року в спірній квартирі були зареєстрованими ОСОБА_9 та ії донька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 (т.1 а.с.13).

При цьому, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2005 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу ОСОБА_9 перед ОСОБА_2 в сумі 53000 гривень згідно договору позики від 10.06.2002 року, а ОСОБА_1 була знята з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою (т. 1 а.с. 27-30).

В подальшому ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу № Д-1867 від 12 квітня 2005 року між ОСОБА_26, яка діяла від імені ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_27 (т. 3 а.с. 208-209).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2005 року, за заявою прокуратури Київського району м. Одеси, рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2005 року, скасовано за нововиявленими обставинами.

Отже, відсутня правова підстава виникнення у відповідача ОСОБА_2 будь-якого права на спірну квартиру, оскільки рішення рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2005 року, яким право власності на спірну квартиру було визнано за ОСОБА_2 скасовано.

Частина 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В подальшому, позов ОСОБА_2 про визнання права власності залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сірот та дітей, позбавлених батьківського піклування та такі жили приміщення не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

При цьому, вищевказаний договір купівлі-продажу суттєво порушив житлові та майнові права ОСОБА_1, як неповнолітньої на той час.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Тому ОСОБА_2 не міг здійснювати розпорядження спірною квартирою, оскільки не набув право власності на неї в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Отже, укладений в подальшому, після скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2005 року, яким право власності на спірну квартиру було визнано за ОСОБА_2, договір купівлі-продажу, укладений 12 квітня 2005 року між ОСОБА_26, яка діяла від імені ОСОБА_2 і ОСОБА_3, щодо спірної квартири не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України вважається недійсним.

В подальшому ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу № 6-507 від 20 квітня 2005 року продав спірну квартиру ОСОБА_13,а, вже після скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2005 року, яким право власності на спірну квартиру було визнано за ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі-продажу № 6-1196 від 15 червня 2005 року ОСОБА_13 продав квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_12 (т. 3 а.с. 204-222)

Відповідно до договору купівлі-продажу № 1-3071 від 20 листопада 2007 р. між ОСОБА_12 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 останні придбали квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2005 року, яким право власності на спірну квартиру було визнано за ОСОБА_2 було скасоване ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2005 року, то і договори купівлі-продажу спірної квартири, які укладені 12 квітня 2005 року між ОСОБА_26, яка діяла від імені ОСОБА_2 і ОСОБА_3, від 20 квітня 2005 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_13, від 15 червня 2005 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 та від 20 листопада 2007 р. між ОСОБА_12 та ОСОБА_5, ОСОБА_4, не відповідають вимогам чинного законодавства, тобто відпали правові підстави, що надавали можливість здійснити відчуження спірної квартири.

Нікчемний правочин згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Отже, укладені в подальшому, після скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2005 року, яким право власності на спірну квартиру було визнано за ОСОБА_2, правочини щодо спірної квартири не відповідають вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України вважаються недійсними.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2005 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, визнано померлою і відповідно до ст. 1220 ЦК України, з цього часу відкрилася спадщина.

Відповідно до положень ст.ст. 1223, 1261 ЦК України спадкоємцем після смерті ОСОБА_9, є її донька ОСОБА_1

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Право на витребування майна у добросовісного набувача має саме власник (чи особа, яка має речове право на майно) і в тому випадку, коли майно перебувало безпосередньо у його володінні або особи, якій він передав майно у володіння, та вибуло з такого їх володіння не з їхньої волі.

Оскільки, спірна квартира була відчужена поза волею матері позивачки ОСОБА_9, то вона має право відновлення свого права на неї.

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно листа Шостої одеської державної нотаріальної контори від 19 липня 2016 року повідомлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_9, що померла 27 грудня 2005 року не заводилась (т.4 а.с. 18).

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків, або одного з них, з яким вона проживає.

Отже, на момент відкриття спадщини, а саме 13.12.2005 р. коли було прийняте рішення про визнання померлою ОСОБА_9, ОСОБА_1 була неповнолітньою та була зареєстрована за місцем проживання матері, оскільки рішення суду на підставі якого вона була знята з реєстрації вже було скасовано, а тому вона фактично прийняла спадщину.

Прийнявши в установленому законом порядку спадщину з часу її відкриття ОСОБА_1 набула речові права на успадковану квартиру, а саме право володіння та право користування нею і відповідно, право на захист цих прав.

Згідно із положенням ст.ст. 330, 338 ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання згідно зі ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала право відчужувати це майно.

Отже захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право особи способом, що встановлений законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порушені права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту, шляхом визнання права власності на спадкове майно та витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартири під № 15 у будинку під № 3 по вулиці Сегедській у м. Одесі на користь власника.

При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем, оскільки суперечать фактичним обставинам.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів щодо набуття права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру на законних підставах, оскільки вони не ґрунтуються на нормах Закону.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання добросовісним набувачем вбачаються такими, що не підлягають задоволенню через їх не обґрунтованість та відсутність будь-яких правових підстав для задоволення.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 216, 236, 330, 346, 387, 388, 392, 1216, 1218, 1220, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212- 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_17 Ігорівни задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири під № 15 у будинку під № 3 по вулиці Сегедській у м. Одесі від 12 квітня 2005 року, укладений між ОСОБА_26, яка діяла від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_28 та зареєстрований в реєстрі за № Д-1867.

Визнати за ОСОБА_1 право власності квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті 27 грудня 2005 року ОСОБА_9.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру під № 15 у будинку під № 3 по вулиці Сегедській у м. Одесі на користь ОСОБА_1.

Відмовити у задоволені зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, що брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. М. Чернявська

14.12.2016