Справа №577/5312/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/379/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», треті особи : Управління Держгеокадастру у Конотопському районі Сумської області, Відділ містобудування та архітектури Конотопської міської ради, Земельний відділ управління економіки Конотопської міської ради про визнання недійсним договору недійсним, стягнення збитків,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2015 року представник позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним договір №013 від 22.01.2015 року, укладений між позивачкою та Конотопським міськрайонним виробничим відділом Сумської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» ( далі, відповідно, - Відділ та ДП ), стягнути отримані відповідачем кошти в сумі 7048,97 грн., три відсотки річних в сумі 164,54 гривень, інфляційні нарахування в сумі 2 784,34 гривні, а також понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що Відділом порушуються права позивачки, її волевиявлення при підписанні проекту договору 22 січня 2015 року було спрямоване на отримання результатів робіт з складання проекту землеустрою по земельній ділянці, на якій розташована належна їй будівля за адресою : Сумська обл., м. Конотоп, пр. Миру 40/1, а не за іншою адресою, дії Відділу сприяли помилці. Вважає, що вказаний договір має бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове яким позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що позивачка помилялася при укладанні договору щодо його істотних умов, договір було укладено всупереч волевиявленню позивачки, що суд не взяв до уваги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача проти її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка була ознайомлена та вірно розуміла умови договору, неправомірних дій з боку відповідача, а також порушень законодавства при укладенні договору не вбачається.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 належить приміщення офісу, промислового магазину, складу за адресою : Сумська обл., м. Конотоп, пр. Миру, 40/1 ( а.с. 14 ).

12.05.2010 р. орендодавець - Конотопська міська рада та орендар - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 уклали договір, предметом якого є платне користування земельною ділянкою за адресою : м. Конотоп, пр. Миру, 40/1, загальною площею 0,02919 га : в тому числі 0,010275 га для обслуговування приміщення магазину; 0,018915 га для обслуговування приміщення офісу ( а.с. 15 ).

Частина 2 ст. 123 ЗК України передбачає, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про землеустрій», однією з підстав здійснення землеустрою є укладений договір між юридичними чи фізичними особами ( землевласниками і землекористувачами) та розробника документації із землеустрою.

За змістом ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори ( або утримуватись від укладення договорів ) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

22 січня 2015 року між ОСОБА_4 та Відділом було укладено договір за №013, предметом якого є складання проекту землеустрою по земельній ділянці, що розташована за адресою : Сумська область, м. Конотоп, пр. Миру, 40, вартість робіт - 7048 грн. 97 коп. ( а.с. 24 ).

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Погоджуючись з умовами договору, ОСОБА_4 провела оплату в сумі 7048 грн. 97 коп. ( а.с. 27 ).

Суду першої інстанції відповідачем була надана копія проекту землеустрою №7357 щодо відведення земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 та фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок земель громадського призначення не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів за адресою : м. Конотоп, пр. Миру, 40 ( а.с. 88 ).

Окрім того, судом було встановлено, що придбані ОСОБА_4 приміщення за договором купівлі-продажу за адресою : м. Конотоп, пр. Миру, 40/1 є її складовою частиною багатоповерхової будівлі по пр. Миру, 40. Пропорційно площам придбаного майна частки належать : 4/25 - ФОП ОСОБА_4, 1/100 ч. - ФОП ОСОБА_6, а 83/100 Конотопській міській раді. Прибудинкова територія, на якій розташована ця багатоповерхова будівля, відноситься до неподільного майна, призначена для обслуговування всього будинку, а не окремих частин. Виготовлення технічної документації із землеустрою на окремі частки неподільного майна законодавством не передбачено.

Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 229 ЦК, а також роз»яснень, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом наведеної норми ЦК, під природою правочину слід розуміти юридичну природу того чи іншого правочину, тобто основні характеристики, притаманні правочинам цього виду. Такі обставини позивачка не довела.

Недійсність правочину не може бути пов»язана з обставинами, які мали місце після, а не у момент його укладення.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 протягом 2014-2015 р.р. декілька разів зверталася до Відділу з питанням розробки документації з землеустрою.

У вересні 2014 року договір між сторонами підписаний не був ( а.с. 21-23 ), вихідні дані відповідачем були отримані у жовтні того ж року. Після аналізу отриманої документації, позивачці були надані роз»яснення, а у січні 2015 року вона в черговий раз звернулася до відповідача та було укладено оспорюваний договір.

Як зазначалося вище, даний позов було подано до суду у листопаді 2015 року.

09.02.2015 року ОСОБА_4 зверталася до Відділу з письмовою заявою, в якій просила надати роз»яснення щодо неможливості складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована за адресою : Сумська область, м. Конотоп, пр. Миру, 40/1 ( а.с. 28 ). Позивачці надавалася відповідь, що виготовлення технічної документації із землеустрою на окремі частини неподільного майна законодавством не передбачено, об»єктом оренди може бути лише земельна ділянка з фактично визначеними межами.

Отже, є підстави вважати, що спір між сторонами виник вже на стадії виконання укладеного між сторонами договору, а саме після проведення відповідачем комплексу робіт та у зв»язку з тим, що позивачка не погоджує проект землеустрою. ОСОБА_4 не довела належними та беззаперечними доказами те, що вона помилялася при укладанні договору відносно його істотних умов, а неправомірні дії відповідача призвели до укладення договору всупереч волевиявленню позивачки.

Пояснення позивача в судовому засіданні не є доказом в розумінні ст. 57 ЦПК України. Окрім того, за змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, відсутні передбачені законодавством підстави для визнання недійсним правочину в порядку ст. 229 ЦК України.

Також, з урахуванням тих обставин, що стягнення грошових сум позивачка пов»язує з застосуванням наслідків недійсності правочину, а укладений між сторонами договір не розірвано та з такою заявою позивачка до ДП не зверталася, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2015 в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді