У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич» про стягнення плати за договором оренди земліза касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 1 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 25 березня 2002 року вона є власником земельної ділянки площею 6,50 га, що розташована на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. 31 серпня 2007 року між нею та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Славутич» (далі - СТОВ «Славутич») укладено договір оренди землі, за умовами якого вона передала відповідачу в оренду вищевказану землю, а відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату у розмірі 2 % кадастрової оцінки землі у період з 1 вересня по 31 грудня строком на 25 років.

Позивачка указувала про те, що з 2013 року відповідач не сплачує орендну плату, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, а саме за 2013 рік у розмірі 485 грн 50 коп., за 2014 рік у розмірі 2 250 грн 24 коп. та за 2015 рік у розмірі 2 812 грн 38 коп., а всього у розмірі 5 977 грн 05 коп.

Зазначала, що з 2007 року нормативна грошова оцінка землі неодноразово збільшувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року № 1185 «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» із застосуванням коефіцієнту змін у рентному доході на 1,756, а згідно листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14 січня 2015 року коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки за 2014 рік становив 1,249, який мав бути врахованим при виплаті орендної плати.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила стягнути на її користь з СТОВ «Славутич» заборгованість за договором оренди землі від 31 серпня 2007 року за період з 2013 року по 2015 рік у розмірі 5 977 грн 05 коп.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 1 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що між сторонами була домовленість щодо порядку виплати орендної плати наперед, а, отже, сума належної виплати обраховувалась з урахуванням грошової оцінки землі, яка діяла на час дострокового виконання зобов'язання.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданого Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 25 березня 2002 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 6,50 га, що розташована на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

31 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та СТОВ «Славутич» укладено договір оренди землі.

Відповідно до п. 2 договору оренди землі ОСОБА_3 передала СТОВ «Славутич» в оренду земельну ділянку площею 6,50 га.

Згідно з п. 9 договору оренди землі СТОВ «Славутич» зобов'язалося сплачувати орендну плату у розмірі 2 % кадастрової оцінки землі. У період з 1 вересня по 31 грудня (п. 11 договору оренди землі).

Відмовляючи у задоволенні позову суди не звернули уваги на таке.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом установлено, що у наданих відповідачем відомостях на отримання коштів позивачем та видаткових касових ордерах (а.с. 23-27), крім касового ордеру від 31 серпня 2007 року на суму 94 грн 50 коп., не вказано місяця та призначення таких виплат або вказано січень 2007 року, проте договір оренди землі укладено між сторонами лише 31 серпня 2007 року. Крім того, у п. 13 спірного договору оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається щорічно.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПКУкраїни не встановили належним чином фактичних обставин справи, не перевірили доводи позивача щодо отримання ним вищевказаних виплат за попереднім договором оренди та не звернули уваги на відсутність належних та допустимих доказів перерахування таких коштів достроково саме за спірним договором оренди землі, крім касового ордеру від 31 серпня 2007 року. Також, судами належним чином не досліджено, що у п. 13 спірного договору оренди сторони передбачили, що розмір орендної плати переглядається щорічно, а вартість даної земельної ділянки збільшувалась відповідно до нормативно-грошової оцінки відділу Держгеокадастру у Маловисківському районі Кіровоградської області від 2 листопада 2015 року.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних вимог закону дійшли передчасного висновку про те, що між сторонами була домовленість щодо виплати орендної плати наперед та те, що сума належної виплати обраховувалась з урахуванням грошової оцінки землі, яка діяла на час дострокового виконання зобов'язання.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 1 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик