Справа № 565/1451/16-ц
Провадження № 2/565/560/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року м. Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області-

під головуванням судді Ковтуновича М.І.,

при секретарі судового засідання Ломазі С.О.,

з участю:

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

В суд звернулося публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - ПАТ КБ ПриватБанк) із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 20223,91 грн.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що відповідно до договору від 29.12.2011р. ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 500грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач, надавши відповідачу кредит, свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі. У порушення закону та умов договору ОСОБА_1 свої зобовязання по погашенню кредиту за договором належним чином не виконав, не надав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань станом на 31.08.2016р. утворилася заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 20223,91 грн., з яких: заборгованість за кредитом 398,37 грн., заборгованість по процентах 14386,31 грн., заборгованість з пені та комісії 4000 грн., фіксована складова штрафу - 500 грн., процентна складова штрафу 939,23 грн. Тому, заявлено ПАТ КБ ПриватБанк позов до суду.

Представник позивача в судове засідання не зявився. У справі є заява від представника позивача про розгляд справи у відсутності представника позивача та про повне підтримання заявлених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовних вимог про стягнення із нього коштів не визнав, просив у позові відмовити. Із його пояснень слідує, що дійсно в грудні 2011р. він отримав кредит у відповідача, потім декілька разів ще погашав і знову отримував кредитні кошти. Визнає суму неповернутого кредиту 398,37 грн. Картка була заблокована. Через декілька місяців він її згубив. Відповідач очікував і думав, що позивач до нього звернеться з питання повернення заборгованості, але таких звернень протягом майже пяти років не було. В письмових поясненнях проти позову заявляє про застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки за умовами договору платіжна картка діяла протягом 12 місяців з моменту підписання договору тобто до 31.12.2012р. і за отриманням нової картки він не звертався. Так як позивач звернувся до суду із позовною заявою в жовтні 2016р., то ПАТ «КБ «ПриватБанк» пропустив трирічний строк для звернення до суду за захистом своїх прав. ОСОБА_1 на цій підставі просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Судом із копії заяви відповідача від 29.12.2011р. встановлено, що між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, згідно з яким відповідачу видано платіжну картку кредитка «Універсальна». Згідно з довідкою про умови кредитування, передбачена сплата відсотків за користування кредитом по базовій процентній ставці 2,5% на місяць. Погашення заборгованості за кредитним лімітом здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Відповідач ознайомився і погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку і виразив свою згоду, що зазначена заява із вказаними актами і памяткою клієнта складає договір про надання банківських послуг.

Згідно зі нормою ст. 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як видно із наданого розрахунку заборгованості, останній платіж по погашенню процентів по кредиту відповідача проведений 23.07.2012р. в сумі 11, 88 грн. Загальна сума заборгованості за тілом кредиту (враховуючи дані колонок: сальдо поточної заборгованості за кредитом, сальдо пільгового періоду та сальдо простроченої заборгованості за кредитом) із 30.11.2012р. теж була незмінною 397, 37 грн. Це означає, що в подальшому погашення і по тілу кредиту не проводилося. Виходячи із умов кредитування, після невнесення щомісячного платежу до 25 числа місяця, що слідує за звітним, позивач вже із 26.12.2012р. почав дізнаватися про порушення його прав, у звязку із невнесенням щомісячних платежів (7% від заборгованості, але не менше 50 грн.). Судячи із того ж розрахунку, остання сума із обліку «Сальдо поточної заборгованості за кредитом» була зарахована до обліку «Сальдо простроченої заборгованості за кредитом» 31.05.2013р. Отже, із цього часу, вся сума заборгованості по кредиту була простроченою.

Тому, виходячи із наведеного, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про те, що з часу, коли позивач дізнався про порушення його прав і до дня подачі позову (09.10.2016р.- подача на пошту для пересилання) минув понад трирічний строк.

Стороною позивача до суду не подано доказів, що спростовували б доводи ОСОБА_1 про сплив позовної давності тривалістю три роки.

Відповідно до п.1.1.7.31 (в редакції, затвердженій наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256) Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності відносно вимог банку щодо повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку складає 50 років.

Правова позиція Верховного Суду України, сформульована у постанові від 01.07.2015р. в справі №6-757цс15 гласить: «Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Суди першої, апеляційної й касаційної інстанцій, погоджуючись із доводами позивача щодо застосування пятирічної позовної давності, не звернули увагу на те, що Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.».

Із долученої до матеріалів справи копії витягу з Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що вони не містять підпису позичальника, зокрема в частині узгодження п.1.1.7.31 щодо зміни тривалості позовної давності в бік її збільшення до 50 років.

Тому, оскільки позивачем та відповідачем не було укладено в письмовій формі договору про збільшення позовної давності, то і немає підстав для застосування вищезазначеного п. 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг щодо спірних правовідносин, а слід керуватися нормою ст.257 ЦК про встановлення загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до норми ст. 267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, через сплив позовної давності.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.12.2011р.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :