АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5800/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів : Кіпенка І.С., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, треті особи: Харківська міська рада, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, зустрічною позовною заявою ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: Харківська міська рада, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою та вселення, -

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 звернулись до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що в 1976 році родина ОСОБА_5, що на той момент складалася з ОСОБА_7, ОСОБА_8 і двох їхніх синів - ОСОБА_1 та ОСОБА_4, одержала квартиру АДРЕСА_1. В 1988 році ОСОБА_1 одружився і за згодою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у даній квартирі була зареєстрована ОСОБА_2. У ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дочка - ОСОБА_3, яка так само була зареєстрована в цій квартирі. У 2005 році ОСОБА_4 придбав приватний будинок переїхав жити по АДРЕСА_2 де і проживає до цього часу - з дружиною ОСОБА_9 і дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 в 2005 році вивіз усі свої речі з квартири АДРЕСА_1, з того часу не брав участь в оплаті комунальних послуг. Більше дев'яти років відповідач не мешкає в даній квартирі, його речей в ній немає. Позивачі вважають, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 72 ЖК України.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.02.2015 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволений у повному обсязі та визнано ОСОБА_7 таким, що втрати право користування житловим приміщенням - квартирою № 116, загальною площею 47,59 кв. м. по АДРЕСА_1

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.09.2015 року скасовано заочне рішення суду та справа призначена до судового розгляду в загальному порядку.

26.06.2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просили визнати її такою, що втратила право користування квартирою № 116, загальною площею 47,59 кв.м. по АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що в 1976 році родина ОСОБА_10, що на той момент складалася з ОСОБА_7, ОСОБА_8 і двох їхніх синів - ОСОБА_1 та ОСОБА_4, одержала квартиру АДРЕСА_1. В 1988 році ОСОБА_1 одружився і за згодою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у даній квартирі була зареєстрована ОСОБА_2. У ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дочка - ОСОБА_3, яка так само була зареєстрована в цій квартирі. У 2005 році ОСОБА_4 придбав приватний будинок переїхав жити по АДРЕСА_1 де і проживає до цього часу - з дружиною ОСОБА_9 і дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження ОСОБА_7 зареєстрував її в будинку. При отриманні допомоги держави при народженні дитини ОСОБА_7 у відділ соціального захисту населення надав довідку з місця проживання дитини: АДРЕСА_3. Ніяких речей, так як і ОСОБА_7, в квартирі немає. ОСОБА_7 у 2005 році вивіз свої речі із квартири АДРЕСА_1, з того часу не брав участь в оплаті комунальних послуг. Більше девяти років він не мешкає в даній квартирі, речей його немає. Позивачі вважають, що відповідачка втратила право користування даним житловим приміщенням на підставі ст. 72 ЖК України.

28.10.2015 року ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, терті особи: Управління служб у справах дітей Департаментц праці та соціальної політики Харківської міської ради, Московський районий відділ у місті Харкові ГУ ДМС України у Харківській області, в якому просили зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди ОСОБА_7, який діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5 у користування квартирою АДРЕСА_1 та вселити їх у вказану квартиру.

В обгрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначив, що він та його малолітня донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані та проживають в кватирі АДРЕСА_1, де знаходяться їх особисті речі. Починаючи з грудня 2014 року та до цього часу відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, які також зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, стали створювати перешкоди ОСОБА_7 та його малолітній доньці - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у користуванні та проживанні в спірній квартирі шляхом не допуску позивача та його малолітньої доньки до квартири № 116. У зв'язку з наведеним позивач був змушений неодноразово звертатися до міліції з відповідними заявами, але це питання не було вирішено. На теперішній час позивач та його малолітня донька позбавлені права користуватися своїм житлом, тому що відповідачі перешкоджають їм у користуванні та не впускають до спірної квартири.

Ухвалою суду від 28 січня 2016 року первісний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, терті особи: Харківська міська рада, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовлено; зустрічну позовну заяву ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 задоволено, зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у користуванні квартирою АДРЕСА_1; вселено ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_1; стягнено з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, на користь ОСОБА_7 витрати по сплаті судового збору по 162 (сто шістдесят дві) грн. 40 коп. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянти посилаються на те, що рішення суду не відповідає доказам по справі та ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Вказують, що у 2001 році ОСОБА_7 придбав приватний будинок і у 2005 році переїхав жити АДРЕСА_3, де і проживає із дружиною ОСОБА_9 та донькою ОСОБА_5 ОСОБА_5 ніколи не проживала у АДРЕСА_1 Постійне місце проживання ОСОБА_7 та його родини є АДРЕСА_3. Ніяких речей ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в спірній квартирі немає.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 2015 року та до цього часу відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 створюють перешкоди ОСОБА_7 та його малолітній дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у користуванні та проживанні в АДРЕСА_1 шляхом зміни замків на вхідних дверях, у зв'язку із чим ОСОБА_7 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами. З матеріалів справи вбачається, що суперечки стосовно користування спірної квартирою між сторонами відбуваються з 2005 року.

Крім того, ОСОБА_7 були надані суду докази на підтвердження сплати ним комунальних послуг за спірну квартиру, копії договорів про сплату послуг мережі Інтернет, у зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що останній цікавиться квартирою АДРЕСА_1 як місцем проживання і зазначений факт не спростований показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, допитаних у судовому засіданні за клопотанням позивачів за первісним позовом.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Позивачі просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 71 , 72 ЖК України. ( т. 1 а.с. 2-3, т. 2 а.с. 2-3)

Судовим розглядом встановлено, що спірною є трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1, яка знаходиться у комунальній власності.

Згідно з рішенням виконкому Червонозаводської районної ради народних депутатів № 168/105 від 19 травня 1976 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, відселені ОСОБА_7, сім'я 4 особи в трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. (т.3 а.с. 163).

Відповідно до копії ордеру № 879 серії А від 4 червня 1976 р. ОСОБА_7 надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 на сімю з чотирьох осіб - ОСОБА_7 - основний, ОСОБА_8 - дружина, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_7 - син (т.1 а.с.26).

ОСОБА_7 помер у 2000 році.

Згідно з довідкою дільниці № 32 КП «Жилкомсервіс» від 02.12.2014, в спірній квартирі, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_8, яка померла та була знята з реєстрації 18.10.2014 року (т.1 а.с.8).

Згідно з довідкою дільниці № 32 КП «Жилкомсервіс» від 20.01.2015, копія якої знаходиться в матеріалах справи, в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_8 (т.1 а.с. 42).

Згідно з довідкою дільниці № 32 КП «Жилкомсервіс» від 14.04.2015, в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Особовий рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_8 (т.2 а.с. 10).

З викопіювання з поверхового плану квартири АДРЕСА_1, копія якого знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що спірна квартира має три кімнати житловою площею 11,20 кв.м, 18,70 кв.м, 16,70 кв.м. Загальна площа квартири 65,20 кв.м, жила площа 46,60 кв.м (т. 2 а.с. 44).

Доводи апелянтів спростовуються також наступними наявними в матеріалах справи доказами по справі.

Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця серії В00 ОСОБА_7 місце проживання фізичної особи - підприємця: АДРЕСА_1. (т. 1 а.с. 44).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців за № 10277578 станом на 20.06.2011 місце проживання ОСОБА_7: АДРЕСА_1. (т. 1 а.с. 46).

Відповідно до протоколу послуг та обладнання від 28.12.2014 року ОСОБА_7 сплачувалися послуги мережі Інтернет ТОВ «Воля-Кабель» та комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1. (т. 1 а.с. 47-56).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України передбачено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи із вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців без поважних причин.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Роз'яснення, викладені у вищевказаній постанові Пленуму Верховного Суду України, стосуються випадків, коли особі може бути відмовлено у захисті житлового права, якщо вона понад встановлені ст. 71 ЖК України строки не користується жилим приміщенням без поважних причин.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що підстави для задоволення первісного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку відсутні, тому в задоволенні позову обгрунтовано відмовлено; зустрічну позовну заяву ОСОБА_7, який дії в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, задоволено та зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у користуванні квартирою АДРЕСА_1, вселити ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зазначену квартиру.

Висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3 і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: І.С. Кіпенко

П.В. Кісь