ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/837/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Кириченко Н.О.

секретаря Палій Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Білан Юлії Станіславівни про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В :

23.12.2016 року головний державний виконавець Відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Білан Ю.С. за погодженням заступника начальника відділу ДВС Дарницького районного управління юстиції м. Києва звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 Посилалась на те, що останній є головним редактором інтернет-порталу «Цензор.нет», якого згідно матеріалів виконавчого провадження № 49833305 з примусового виконання виконавчого листа № 753/13561/15-ц виданого Дарницьким районним судом м. Києва 22.12.2015р., зобов'язано протягом 10 днів з моменту вступу рішення в закону силу, опублікувати на головній сторінці веб-сайту «ЦЕНЗОР.НЕТ» спростування інформації поширеної про ТОВ «ПРОМТОВАРИНИЙ РИНОК», що міститься в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», від виконання якого боржник ухиляється.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

В судове засідання державний виконавець не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне у задоволенні подання відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва по справі № 753/13561/15-ц від 22.12.2015р. головним державним виконавцем 15.01.2016р. було відкрито виконавче провадження № 49833305 про зобов'язання головного редактора інтернет-порталу «Цензор.нет» ОСОБА_3, протягом 10 днів з моменту вступу рішення в законну силу, опублікувати на головній сторінці веб-сайту «ЦЕНЗОР.НЕТ» (електронна адреса http://censor.net.ua/) спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: інформація поширена про Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК», що міститься в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме: «Как ранее сообщалось в СМИ, рынок "7 километр" перечислил 23,5 млн. грн. Луганской фирме, которая находится под влиянием так называемой ЛНР. Под видом покупки акций "Луганской углеобогатительной компании" администрация рынка перечислили средства предприятия на восток Украины. Данную сделку СМИ связывают с фактом финансирования ЛНР группой ОСОБА_4.» є недостовірною та не відповідає дійсності.

Боржником в строк, наданий для самостійного виконання , рішення не виконано.

02.02.2016р., 15.02.2016р. та 01.03.2016р. державним виконавцем на адресу боржника було направлено вимоги про необхідність повідомити про стан виконання виконавчого листа № 753/13561/15-ц від 22.12.2015р., які останній не виконав.

Крім того, 02.02.2016р. та 03.03.2016р. державним виконавцем було здійснено вихід за місцем реєстрації боржника (АДРЕСА_1) та встановлено, що останній не проживає за вказаною адресою.

У зв'язку з невиконанням рішення суду, державним виконавцем 05.02.2016р. та 04.03.2016р. винесено постанови про накладення на ОСОБА_3 штрафу, які не були виконані боржником.

Факт умисного невиконання судового рішення боржником також підтверджується витягом (а.с.36), з якого вбачається, що відносно ОСОБА_3 порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 382 КК України.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання рішення суду.

За змістом ч. 1 ст. 31, ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Зазначене дає підстави для висновку, що до подання державного виконавця мають бути долучені копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про виконавче провадження, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо) та опис документів виконавчого провадження.

Разом в тим, в матеріалах справи відсутні дані про направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження та її вручення боржнику ОСОБА_3, а отже відсутнє здійснення належного повідомлення, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», боржника про відкриття виконавчого провадження постановою від 15.01.2016 року.

За змістом п. 3 роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізавного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст. 377-1 ЦПК є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обов'язків, передбачених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

В даному випадку, державним виконавцем надано підтвердження вжиття ним заходів щодо притягнення божника до відповідальності передбаченої нормами чинного законодавства у березні 2016, проте вказане не може свідчити про умисне ухилення божника від виконання рішення суду, оскільки державним виконавцем не надано доказів належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження в розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Положеннями ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» встановлено вичерпний перелік обставин, за яких громадянинові України може бути тимчасово обмежено право виїзду за межі країни, зокрема у випадках, якщо невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з'ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ також застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у звязку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у ЄСПЛ не погодився з владою РФ з питання додержання в результаті накладення обмеження на право заявника залишати свою країну принципу згідно якого таке обмеження має бути необхідним в демократичному суспільстві в контексті п. 3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції. Більше того Європейський Суд вказав, що необхідність додержання цього принципу закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень.

Враховуючи вищевикладене, при вирішенні питання про пропорційність обмеження свободи пересування даного права суд вважає, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме виконанню рішення. В даній справі рішенням суду зобов'язано ОСОБА_3, як головного редактора інтернет-порталу «ЦЕНЗОР.НЕТ», протягом 10 днів з моменту вступу рішення в законну силу, опублікувати на головній сторінці веб-сайту «ЦЕНЗОР.НЕТ» спростування певної інформації, а тому не можна стверджувати, що обмеження свободи пересування ОСОБА_3 як фізичної особи буде виправданим, так як воно є непропорційним меті його застосування. До того ж воно є триваючим і за обставин відсутності даних про відкриття виконавчого провадження, факту умисного ухиляння таким, що порушує права людини гарантовані Державою.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що подання про имчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 377-1 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України», Законом України "Про виконавче провадження", суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Білан Юлії Станіславівни про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п"яти днів.

Суддя: