Справа № 668/3974/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

за участю секретаря Матієнко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Південне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, третя особа Реєстраційна служба Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні про визнання недійсним свідоцтва про право власності та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності,

встановив:

11.03.2016 року представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Південне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що 27.06.2007 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №Н-42-кisl-2007, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 27970,00 доларів США з кінцевим терміном погашення до 26.06.2012 року.

27.06.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру №3, що розташована по пр.Ушакова, 87 в м.Херсоні.

У зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором, Банк звернувся до суду із позовною заявою щодо стягнення заборгованості з позичальника за Кредитним договором. 30.09.2010 року Суворовським районним судом м.Херсона ухвалено рішення, яким позовні вимоги банку були задоволені.

01.11.2011 року державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа та 15.03.2012 року державним виконавцем проведено опис та арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Державним виконавцем передано описане та арештоване майно на реалізацію до «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» за початковою ціною, визначеною КФ «Експерт» - 230105,00 грн. Неодноразово були проведені прилюдні торги з продажу арештованого майна, які не відбулись через відсутність покупців.

03.12.2012 року представником Банку було встановлено, що державним виконавцем було направлено листа банку з пропозицією залишити непродане майно за стягувачем в рахунок погашення боргу, враховуючи відсутність відповіді від банку як стягувача державним виконавцем було прийнято рішення запропонувати вказане майно іншому стягувачу - ОСОБА_1, яка погодилася прийняти майно в рахунок погашення власної заборгованості по виконавчому провадженню №32198888 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 406559,70 гривень.

01.11.2012 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на кв.№3 по Ушакова,87 у м.Херсоні. Вироком Суворовського районного суду м.Херсона встановлено неправомірність дій державного виконавця та визнано винним державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні та призначено йому покарання за ст.362 КК України. Зазначений факт підтверджує, що правочин щодо видачі свідоцтва є недійсним відповідно до вимог ст..ст.203, 215 ЦК України. Внаслідок неправомірних дій державного виконавця були порушені права позивача, як заставодержателя нерухомого майна, на задоволення кредиторських вимог за рахунок предмета іпотеки та призвели до неможливості виконання рішення суду від 30.09.2010 року.

Просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.11.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №2681, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2, та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису №22482, реєстраційний №12079435, здійснений Реєстраційною службою Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Незважаючи на ухвалу суду щодо визнання явки в судове засідання представника позивача обовязковою, представник позивача наполягав на розгляді справи у його відсутність.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору іпотеки від 27.06.2007 року ОСОБА_2 передала в іпотеку ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» квартиру №3, що розташована за адресою: м.Херсон, проспект Ушакова, 87 для забезпечення повернення кредитних коштів, виданих за кредитним договором №Н-42-kisl-2007 від 27.06.2007 року.

Згідно свідоцтва від 01.11.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №2681, та Витягу про державну реєстрацію прав №36351427 від 21.11.2012 року ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з однокімнатної квартири №3, яка знаходиться за адресою: м.Херсон, пр.Ушакова,87, оскільки майно не реалізовано (торги не відбулися) і стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_2 на підставі рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 08.06.2007 року по справі №2-4162/07.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 30.09.2015 року та ухвалою суду апеляційної інстанції в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про припинення договору іпотеки відмовлено.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 набула статусу іпотекодавця, у зв'язку з переходом до неї права власності, як наслідок банк не позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити свої вимоги.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

За статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону).

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев'ята статті 62 Закону).

З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акту про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов'язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак, за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не може бути ототожнено з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт.

Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину а статтями 203, 215 ЦК України.

Як наслідок вирішення питання про визнання Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.11.2012 року неможливо без вирішення питання та скасування постанови державного виконавця та акту про передачу майна стягувачу, на підставі яких було оформлено право власності на нерухоме майно.

Крім того, позивачем не надано доказів, що підтверджують неправомірність дій державного виконавця, у провадженні якого знаходилось виконавче провадження з примусового стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки вирок, роздрукований з ЄДРСР, не містить даних про ПІБ державного виконавця, щодо кого він винесений, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У стягненні судових витрат суд відмовляє у звязку з відмовою у позові, відповідно до ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 209 ч.3, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.15,16,181,182,202,203,215,216,328,754,756 ЦК України, ст.2,26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

вирішив:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Південне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1, третя особа Реєстраційна служба Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.11.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №2681, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису №22482, реєстраційний №12079435, здійснений Реєстраційною службою Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Суддя: С.І.Майдан

Повний текст рішення суду складений 14.12.2016 року.

Суддя: С.І.Майдан