Справа № 161/1029/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/1765/16 Категорія: 59 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дубліката правовстановлюючого документу та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою відповідача приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Луцького РНО ОСОБА_2 про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документу та зобовязання вчинити дії задоволений.

Ухвалено зобовязати приватного нотаріуса Луцького РНО ОСОБА_2 видати ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікат договору купівлі-продажу інфекційного відділення, посвідченого 02 вересня 2003 року за реєстровим номером 1852 та договору купівлі-продажу пральні-гаража-котельні, посвідченого 02 вересня 2003 року за реєстровим номером 1854 приватним нотаріусом Луцького РНО ОСОБА_2.

Стягнути з приватного нотаріуса Луцького РНО ОСОБА_2, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 вересня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою 237/м від 12.03.2008 та договорами про видачу траншів 237/м-1 від 13.03.2008, 237/м-2 від 20.03.2008 та 237/м-3 від 17.06.2008 в розмірі 239 309,75 дол. США звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: приміщення пральнi-гаража-котельнi, загальною площею 221,4 кв. м., приміщення iнфекцiйного вiддiлення, загальною площею 215,6 кв. м. та на земельну ділянку загальною площею 0,2800 га, які розташовані за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець, вул. Медична, 25 та належать на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки б/н від 13.03.2008 року) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 4-5).

23 лютого 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_2 з заявою про видачу дублікату договорів купівлі-продажу інфекційного відділення, посвідченого 02 вересня 2003 року за реєстровим номером 1852 та купівлі-продажу пральні-гаража-котельні, посвідченого 02 вересня 2003 року за реєстровим номером 1854 приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_2. Проте, у видачі дублікатів зазначених договорів купівлі-продажу було відмовлено на підставі ст. 8 Закону України «Про нотаріат» (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Згідно із ч. 5 ст. 38 Закону дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Частиною 10 статті 38 Закону визначено, що договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Зі змісту вказаних положень Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права продати такий предмет іпотеки, укладений іпотекодержателем договір купівлі-продажу має відповідати всім вимогам законодавства, зокрема, і щодо форми договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Пунктом 2.7. глави 2 розділ ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2. глави 2 розділу ІІ зазначеного Порядку правочин щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 2 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Право власності на квартиру, що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу або його дублікатом.

Таким чином, якщо рішенням суду передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то під час укладення такого договору купівлі-продажу іпотекодержатель зобов'язаний надати оригінал договору купівлі-продажу предмета іпотеки або його дублікат.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Згідно із ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

З метою подальшого продажу предмета іпотеки на виконання рішення суду позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до відповідача із заявою про видачу дублікатів договорів купівлі-продажу нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_2 02 вересня 2003 року за реєстровими номерами 1852, 1853, 1854.

Власником приміщення пральнi-гаража-котельнi, приміщення iнфекцiйного вiддiлення, та земельної ділянки загальною площею 0,2800 га, які розташовані за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Зміїнець, вул. Медична, 25 - предмета іпотеки, є боржник ОСОБА_3.

23 квітня 2015 року відповідач відмовив у вчиненні цієї нотаріальної дії, покликаючись на норми ст. 8 Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

Частиною 5 статті 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Судовим рішенням, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» надано право на вчинення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу майна, в тому числі і право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

У ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а, отже, і право на отримання правовстановлюючих документів.

Разом з тим, відмова нотаріуса у видачі позивачу дубліката правовстановлюючого документа на іпотечне нерухоме майно, який у позивача відсутній, позбавляє його можливості укласти правочин щодо відчуження предмета іпотеки на виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для зобовязання приватного нотаріуса ОСОБА_2 видати позивачу дублікат договорів купівлі-продажу іпотечного майна, а тому обґрунтовано задоволив позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не взято до уваги норми ст. 53 Закону України «Про нотаріат» не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Аналіз змісту норм ст. ст. 8, 53 Закону України «Про нотаріат» вказує про те, що дублікат нотаріально посвідченого документа видається лише особам, які були стороною правочину, а ст. 38 Закону України «Про іпотеку» вказує про те, що у іпотекодержателя наявне право продажу предмету іпотеки з отриманням всіх необхідних документів для цього.

При вирішенні питання застосування цих норм слід виходити з пункту 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку», в якому вказано про те, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV набрав чинності 1 січня 2004 року, а Закон України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ набрав чинності 1 січня 1994 року.

Отже, Закон України «Про іпотеку» у даних правовідносинах є спеціальним, який прийнято пізніше, а тому підлягає до застосування та банк є тією особою, яка має право на отримання дубліката правовстановлюючого документа у нотаріуса в спірних правовідносинах.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі про відсутність належних та допустимих доказів щодо звернення позивача до іпотекодавця про отримання відповідного документа є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі про те, що нездійснення нотаріусом нотаріальної дії не може вважатись обмеженням прав банку на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними, оскільки обставини, на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, були предметом дослідження в суді першої інстанції і висновки суду ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді /підпис/ /підпис/