Справа № 214/1758/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 грудня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Ткаченко К.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно, стягнення грошових коштів та визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулась з позовом, надалі уточненим, до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому просить визнати нерухоме майно житлову квартиру, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тинка, 1/37, житловою площею 44, 4 кв.м., що належала ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 20.06.2008 року за №3050, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_8, поділити спірну квартиру, визнавши за нею право власності на її 1/2 частку, визнати частково недійсним правочин договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 11.01.2013 року між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 за №45, в частині переходу до ОСОБА_5 права власності на 1/2 частку спірної квартири, стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 1/2 частину вартості рухомого майна в загальному розмірі 18989 грн. 35 коп. та понесені судові витрати.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали уточнений позов у повному обсязі.

Представник відповідачів визнала в повному обсязі предявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_4 у частині стягнення з нього на користь позивача 1/2 частини вартості рухомого майна в загальному розмірі 18989 грн. 35 коп. та заперечувала проти задоволення решти вимог, зокрема, за тих підстав, що спірна квартира була подарована відповідачеві ОСОБА_4 та не входила до складу спільної сумісної власності подружжя, що на момент звернення позивача з її позовними вимогами до суду Спірна квартира вже не була власністю ОСОБА_4, оскільки той відчужив квартиру відповідачеві ОСОБА_5

Заслухавши пояснення зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Так, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.10.2007 року, який було розірвано 02.04.2013 року (т.1, а.с.7).

Згідно договору дарування від 20.06.2008 року, відповідач отримав у власність квартиру, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тинка, 1/37 (далі по тексту Спірна квартира) (т.1, а.с.9-11).

Надалі, після проведення капітального ремонту Спірної квартири, її житлова площа у звязку з переплануванням збільшилась з 44,4 кв.м. до 61 кв.м. (т.2, а.с.26, 27, 30, 32-34).

11 січня 2013 року відповідач ОСОБА_4 продав Спірну квартиру відповідачеві ОСОБА_5 (т.1, а.с.106, 107).

Отже, розглядаючи вимоги про визнання Спірної квартири спільною сумісною власністю позивача та відповідача ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

В обґрунтування цієї частини позовних вимог позивач посилається на те, що вона разом із відповідачем ОСОБА_4, проживаючи в Спірній квартирі, зробили в ній капітальний ремонт, на який витратили належні їм кошти в розмірі 20000 грн., які містились на рахунку КБ «Приватбанк, відкритому на її імя, а також на отриманий в жовтні 2008 року спільний кредит, оформлений на відповідача ОСОБА_4, у результаті якого вартість квартири збільшилась з 237969 грн. (20201 доларів США станом на 07.07.2014 року) до 350016 грн. (29712 доларів США станом на той же час), тобто вартість Спірної квартири після капітального ремонту збільшилась майже на 10000 доларів США, що є істотною сумою.

Окрім того, вони спільно несли витрати на утримання квартири, а відповідач ОСОБА_4 видав їй довіреність на проведення поточного ремонту в квартирі.

Разом з тим, на той час вона працювала приватним підприємцем і більшість коштів були внесені з її боку, тоді як відповідач ОСОБА_4 працював охоронцем і отримував мінімальну заробітну плату.

Більш того, у звязку з проведеним капітальним ремонтом Спірної квартири їй житлова площа збільшилась з 44,4 кв.м. до 61 кв.м., тому взамін договору дарування відповідач ОСОБА_4 14 грудня 2012 року отримав свідоцтво про право власності на майно.

Статтею 57 СК України встановлено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя..

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Як видно із висновку судової будівельно-технічної експертизи №8/14 від 08.07.2014 року, на час проведення експертизи ринкова вартість Спірної квартири становить 350016 грн., відповідно до складеної кошторисної документації №1 вартість проведених будівельних робіт за період з 2007 року по 2012 рік документально підтверджується та становить 84328 грн., відповідно до складеної кошторисної документації №2 вартість окремих будівельних робіт за період з 2007 року по 2012 рік (документально не підтверджується) становить 10820 грн., а ринкова вартість Спірної квартири на час проведення експертизи до проведення ремонту могла становити 237969 грн. (т.1, а.с.175-183).

Разом з тим, під час дослідження по другому питанню експертом зазначено: «…вартість обєкта оцінки з добрим станом оздоблення і інженерним забезпеченням буде вищою, ніж також обєкту, але порівняно з гіршим станом, при цьому різниця у вартості не буде дорівнювати сумі затраченій власником на такі ремонтно-будівельні роботи».

Отже, за таких обставин суд приходить до висновку, що збільшення вартості Спірної квартири після проведеного капітального ремонту та її перепланування не є істотним, а відтак приходить до висновку про необґрунтованість вимог про визнання Спірної квартири спільною сумісною власністю позивача та відповідача ОСОБА_4, а відтак про відмову у їх задоволенні.

Що ж до решти вимог про поділ Спірної квартири, визнання за позивачем права власності на її 1/2 частку та визнання частково недійсним договору купівлі-продажу Спірної квартири, укладеного 11.01.2013 року між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині переходу до ОСОБА_5 права власності на 1/2 частку Спірної квартири, то ці вимоги є похідними від вимог про визнання Спірної квартири спільною сумісною власністю позивача та відповідача ОСОБА_4, а відтак у їх задоволенні також слід відмовити.

Оскільки вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача 1/2 частини вартості рухомого майна в загальному розмірі 18989 грн. 35 коп. визнані представником відповідача ОСОБА_4 у повному обсязі, то ці вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі у відповідності до положень ст. 174 ЦПК України.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення уточненого позову.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог та щодо оплати судової товарознавчої експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 62 СК України, ст. ст. 3, 15, 57-60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 18989 грн. 35 коп. вартості 1/2 частини рухомого майна, 189 грн. 89 коп. у відшкодування судового збору та 3000 грн. у рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення експертизи, а всього стягнути 22179 грн. 24 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Попов.