справа № 691/188/16-ц
провадження № 2/691/151/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городище розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третьої особи приватного нотаріуса Городищенського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, -

встановив :

ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, за участю третьої особи приватного нотаріуса Городищенського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву позивач посилається на те, що він є сином ОСОБА_7, який за життя, 29 лютого 2008 року, склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Городищенського нотаріального округу ОСОБА_8. За даним одностороннім правочином, на випадок своєї смерті все своє майно де б воно не було і з чого не складалося заповів йому та своїй дружині ОСОБА_5. 03 вересня 2015 року ОСОБА_7 помер, про що 08 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області зроблено відповідний запис за №230 та видано свідоцтво про смерть ОСОБА_9 1-СР №263565, внаслідок чого відкрилася спадщина на його майно. Як спадкоємець за заповітом після померлого батька, звернувся до Городищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де йому стало відомо, що ОСОБА_7, 11 червня 2013 року склав інший заповіт, за яким все майно заповів ОСОБА_5. ОСОБА_7 хворів і з 2012 року був поставлений на облік до психіатра, а тому є всі підстави вважати, що під час складення оспорюваного заповіту, він не міг розуміти значення своїх дій та виражати справжнього волевиявлення, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили визнати заповіт померлого 03 вересня 2015 року ОСОБА_7 посвідчений 11 червня 2013 року приватним нотаріусом Городищенського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6 недійсним.

Відповідачка та її представник позовні вимоги позивача не визнали та просили у задоволенні позову відмовити, вказавши, що заповіт, посвідчений 11 червня 2013 року приватним нотаріусом Городищенського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6, був волевиявленням покійного ОСОБА_7 і при його складенні він розумів значення своїх дій.

Приватний нотаріус Городищенського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6 суду пояснила, що нею 11 червня 2013 року за реєстром №991 посвідчено заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, але сумнівів щодо його цивільної дієздатності, психічного розладу чи душевної хвороби у неї не було і при наявності паспорта громадянина України та ідентифікаційного номеру, не було підстав відмовити у вчиненні нотаріальної дії.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог та при відсутності зустрічних вимог відповідачки, вислухавши сторони, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які посвідчили, що померлий ОСОБА_7 проявляв у побуті ознаки хворобливого стану психіки, свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які посвідчили, що померлий ОСОБА_7 керував своїми діями і не проявляв ознак ніякого психіатричного захворювання, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення в силу наступного.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Закон надає фізичній особі право призначити спадкоємців шляхом складання заповіту та розподілити спадкове майно, майнові права та обов'язки на свій погляд.

Заповіт - розпорядження особи (заповідача) відносно належного їй майна, майнових прав та обов'язків на випадок своєї смерті, складений у встановленому законом порядку. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином. Як правочин він має відповідати всім вимогам, що звичайно пред'являються до правочинів відповідно до ЦК. Його значення полягає в тому, щоб визначити порядок переходу всього майна, майнових прав та обов'язків до певних осіб, який буде існувати після смерті заповідача. Заповідач має право за своїм розсудом заповідати майно будь-яким особам, будь-яким чином визначити частки спадкоємців в спадщині, позбавити спадщини одного, кількох чи всіх спадкоємців за законом, не зазначаючи причин такого позбавлення, а також включити до заповіту інші розпорядження, передбачені правилами ЦК про спадкування, скасувати чи змінити складений заповіт.

У змісті ст. 1254 ЦК України передбачено право заповідача на скасування та зміну заповіту у будь-який час. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Зміна та скасування заповіту - право заповідача, яке може бути здійснене тільки ним особисто. Заповідач вправі змінити чи скасувати складений ним заповіт у будь-який час, не зазначаючи при цьому причин його зміни чи скасування. Для зміни чи скасування заповіту не вимагається будь-чия згода, в тому числі осіб, призначених спадкоємцями в скасованому чи зміненому заповіті.

У відповідності до ч. 2,3 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно до вимог ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст.1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно. Згідно з ч.2 цієї статті нотаріус на прохання особи може записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

До заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами застосовуються положення ст.1247 ЦК України.

Таким чином, загальними вимогами до форми заповіту є письмова форма, нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом.

В тих випадках, коли необхідні спеціальні знання, фактичні обставини у справі можуть бути встановлені за допомогою висновків експертів. Висновок експерта як доказ формується в результаті проведеного за рішенням суду експертного дослідження окремих фактичних обставин особами, які мають спеціальні знання в галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо. Таким чином, висновок експерта - це наданий експертом у письмовій формі докладний опис проведених під час судової експертизи досліджень, зроблені у їх результаті висновки щодо досліджень об'єктів, явиш і процесів та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені судом, що дають інформацію про обставини справи. На відміну від інших видів доказів, у процесі доказування знання, що викладені у висновку експерта, характеризуються більшою гарантією достовірності. Це обумовлено низкою об'єктивних чинників, зокрема: незаінтересованістю та об'єктивністю експерта, науковим характером відомостей, що містяться у висновку, відображенням у висновку всього шляху формування знання, можливістю за допомогою іншого експерта повторно перевірити результати первинної експертизи. Тобто відомості, що містяться у висновку експерта, є фактичними даними про певні обставини об'єктивної дійсності, а сам висновок експерта є доказом.

Судом встановлено, що позивач є сином ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії 11-СР №415372 (а.с.28). ОСОБА_7 помер 03 вересня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 1-СР №263565. За життя 29 лютого 2008 року, ОСОБА_7 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 та за змістом якого все своє майно де б воно не було і з чого не складалося заповів позивачу та відповідачці. 11 червня 2013 року ОСОБА_7 вдруге склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на час смерті і на що за законом матиме право, заповів позивачці (а.с.4). Відповідно до довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 28 жовтня 2015 року №41932742, заповіт від 29 лютого 2008 року є чинний (а.с.5). Згідно довідки Комунального Закладу «Городищенське районне територіальне медичне об»єднання» Городищенської районної ради Черкаської області №45 від 09 лютого 2016 року, ОСОБА_7 перебував під диспансерним наглядом у лікаря-психіатра КЗ «Городищенське РТМО» з 15 листопада 2012 року та був знятий з обліку в зв»язку із смертю (а.с.7). Відповідно до ухвали Городищенського районного суду Черкаської області про витребування доказів від 23 березня 2016 року, надійшла копія спадкової справи ОСОБА_7, з якої вбачається, що 18 листопада 2015 року відповідачка ОСОБА_5 звернулась із заявою про прийняття спадщини (а.с.48). 16 грудня 2016 із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач ОСОБА_4 (а.с.49). Із змісту вище зазначеної заяви позивачки слід вбачати, що у графі «Інші спадкоємці» нею зазначено, що крім неї є інші спадкоємці сини померлого (а.с.48). Згідно заяв від 16 грудня 2015 року, рідні брати позивача ОСОБА_15 та ОСОБА_16, відмовились від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 (а.с.50-51). Відповідно до довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 18 листопада 2015 року №42166822, заповіт від 29 лютого 2008 року є чинний (а.с.53). Як вбачається з розписки написаної власноручно ОСОБА_4 від 06 жовтня 2012 року, після успадкування ним 1/2 частини будинку по вул.Водоп»янова,№15 в м.Городище Черкаської області, відповідачка ОСОБА_5 буде проживати в цілому будинку і тільки після її смерті він пред»явить права на успадкування 1/2 частини будинку, за умови що ОСОБА_5 буде здійснювати фінансовий і побутовий догляд за його хворим батьком ОСОБА_7, оскільки здійснювати такий догляд він не має змоги (а.с.29). З інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 18 листопада 2015 року №42166815, слід вбачати, що у спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.54), що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18 листопада 2015 року №42167396 (а.с.55). Відповідно до ОСОБА_12 з Державного реєстру правочинів від 29 лютого 2008 року №5524403, на підставі договору купівлі-продажу відчужено 1/2 частину будинку, що належав ОСОБА_7 та розташований по вул.Водоп»янова, №15 в м.Городище Черкаської області, набувачем якого стала відповідачка по справі (а.с.61), що підтверджується і Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 березня 2008 року №18093055, де її зазначено власником 1/2 будинку №15 по вул.Водоп»янова в м.Городище Черкаської області (а.с.63).

У судовому засіданні було досліджено цивільну справу №691/804/13-ц провадження №2-о/691/41/13, розглянуту Городищенським районним судом Черкаської області за заявою ОСОБА_5, за участю заінтересованих осіб органу опіки та піклування Городищенської міської ради Черкаської області, Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання особи недієздатною та встановлення опіки. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_5 30 травня 2013 року, звернулася в суд із заявою про визнання ОСОБА_7 недієздатним та призначення її опікуном над ним. По зазначеній справі відповідно до ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 17 червня 2013 року призначено судово-психіатричну експертизу. Згідно акту №349 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 09.08.2013 року ОСОБА_7 виявляє прояви ознаки хронічного психічного захворювання, у вигляді органічного психічного розладу набутого внаслідок перенесеного субарахноідально-паренхіматозного крововиливу в праву півкулю головного мозку, на тлі хронічної діабетичної та гіпертонічної дискуляторної енцефалопатії 3 ступеню, з різко вираженими змінами в емоційно-вольовій сфері, проявами апатичності, адинамічності, вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, що супроводжується грубими розладами критичних функцій, що позбавляє підекспертного здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. На підставі вище зазначеного акта, винесено рішення про задоволення заяви та визнано ОСОБА_7 недієздатним і призначено ОСОБА_5 його опікуном. Із зазначеного слідує, що оспорюваний заповіт складений покійним ОСОБА_7 в період коли в провадженні Городищенського районного суду Черкаської області перебувала цивільна справа про визнання його недієздатним. За даних обставин, під час розгляду справи, представник позивача звернулася з письмовим клопотанням про призначення посмертної судової психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_7 (а.с.65), оскільки відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК Серії 10 ААБ №343411, ОСОБА_7 мав інвалідність 1 «А» групи з 14 березня 2013 року і потребував постійного стороннього догляду та нагляду, повністю залежний від інших осіб та рекомендовано спостереження у психіатра, невролога, проведення постійного підтримуючого психофармакологічного лікування, психотерапію та психокорекцію (а.с.66). В розпорядження експертів було надано цивільну справу та оригінали медичних карт амбулаторного хворого ОСОБА_7. 24 травня 2016 року ухвалою суду по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с.87). Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №264 від 29 червня 2016 року, на час складання заповіту 11 червня 2013 року, померлий 03 вересня 2015 року ОСОБА_7 страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного психічного розладу набутого внаслідок перенесеного у 2012 році субарахноїдально-паренхіматозного крововиливу в праву півкулю головного мозку, на тлі хронічної діабетичної та гіпертонічної дисциркуляторної енцефалопатії ІІІ ступеню з різко вираженими хворобливими змінами в емоційно-вольовій сфері, проявами апатичності, адинамічності, вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, що супроводжувалося грубими розладами критичних функцій і позбавило ОСОБА_7 на вказаний період часу, тобто на 11 червня 2013 року, здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вказаний хронічний стійкий психічний розлад, згідно дослідженої медичної документації, вперше діагностований у 2012 році і в наступному спостерігався у підекспертного (та прогресував) до часу смерті.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності у межах позовних вимог, суд вважає, що позивач довів, що ОСОБА_7 під час складання заповіту не розумів значення свої дій та не міг ними керувати, як і встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства.

Позовні вимоги підтверджуються наданими суду документами, а саме: копією заповіту 11 червня 2013 року, копією інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 28 жовтня 2015 року №41932742, копією свідоцтва про смерть ОСОБА_7, довідкою КЗ «Городищенського РТМО» Городищенської районної ради Черкаської області від 09 лютого 2016 року №45, копією свідоцтва про народження ОСОБА_4, копією заяви про прийняття спадщини ОСОБА_5 від 18 листопада 2015 року, копією заяви про прийняття спадщини ОСОБА_4 від 16 грудня 2015 року, копією заяви про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_15 від 16 грудня 2015 року, копією заяви про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_16 від 16 грудня 2015 року, копією інформаційної довіки зі Спадкового реєстру від 18 листопада 2015 року №42166822, копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 18 листопада 2015 року №42166815, копією ОСОБА_12 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11 листопада №42167396, копією договору купівлі продажу частини житлового будинку від 29 лютого 2008 року, , копією ОСОБА_12 з Державного реєстру правочинів від 29 лютого 2008року №5524403, копією ОСОБА_12 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 березня 2008 року №18093055, копією довідки до Акта огляду МСЕК Серії 10 ААБ №343411, висновком судово-психіатричного експерта №264 від 29 червня 2016 року,

вирішив :

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третьої особи приватного нотаріуса Городищенського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним задоволити.

Визнати заповіт померлого 03 вересня 2015 року ОСОБА_7 посвідчений 11 червня 2013 року приватним нотаріусом Городищенського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6 недійсним.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області рішення суду першої інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_17