У х в а л а

іменем україни

22 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ГончараВ. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, компанії «Європоліс СІІ Омікрон Холдін ГмбХ», компанії «Європоліс СіІ Альфа Холдінг ГмбХ», Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з автомобіля, заборони його відчуження та зняття автомобіля з розшуку, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив зняти арешт та заборону на відчуження автомобіля марки «Volvo», модель ХС90, 2007 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, тип легковий універсал, колір оранжевий, що на праві власності належить ОСОБА_5, який було накладено постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Юхименко О. С. від 20 вересня 2013 року та зняти з розшуку вказаний автомобіль.

Посилався на те, що обтяження вказаного майна відповідно до договору застави транспортного засобу від 23 листопада 2012 року у нього виникло раніше ніж обтяження, накладені вказаним процесуальним рішенням, а тому позивач має пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок майна, яке знаходиться у заставі. Крім того, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставне майно на користь стягувача, який не є заставодержателем.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу ОСОБА_7 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 23 листопада 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, на забезпечення виконання зобов'язань за яким останній на підставі договору застави транспортного засобу передав в заставу автомобіль марки «Volvo», модель ХС90, 2007 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, тип легковий універсал, колір оранжевий, та автомобіль марки «Land Rover», модель «Freelander», 1999 року випуску, д. н. з. НОМЕР_3, номер шасі НОМЕР_4, тип легковий універсал, колір сірий.

Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва 05 грудня 2012 року було видано виконавчий лист № 2-к-17/12 про стягнення з ОСОБА_5 на користь компанії «Європоліс СІІ Омікрон Холдін ГмбХ» грошових сум згідно з остаточним рішенням Міжнароного Арбітражу у справі № при Торговій палаті м. Женева, Швейцарія від 04 травня 2012 року.

Постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Юхименко О. С. від 20 вересня 2013 року в рамках виконавчого провадження в ході виконання виконавчого листа № 2-к-17/12 накладено арешт на автомобіль марки «Volvo», модель ХС90, 2007 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, тип легковий універсал, колір оранжевий, що на праві власності належить ОСОБА_5 та оголошено вказаний автомобіль в розшук.

За змістом ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України від 02жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (далі - Закон № 2654-XII) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 16 Закону № 2654-XII право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон № 1255-IV) рухоме майно може бути предметом декількох обтяжень, якщо інше не встановлено законом або правочином, на підставі якого виникло попереднє зареєстроване обтяження. Договір, на підставі якого виникло приватне обтяження, не може забороняти встановлення публічного обтяження

Відповідно до ст. 14 Закону № 1255-IV якщо інше не встановлено Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет перед незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, та ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач не є власником спірного автомобіля, інших виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_5 боргу на виконанні у державній виконавчій службі не перебуває, тому підстав для захисту права ОСОБА_4 шляхом зняття арешту з майна та заборони його відчуження немає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки накладення арешту на вказаний автомобіль та оголошення його у розшук відбулося під час публічного обтяження, що виникло на підставі рішення іноземного суду, яке у встановленому законом порядку визнано на території держави України, то правові підстави для задоволення позову відсутні.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про незастосування судами норм ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» - безпідставні, оскільки із матеріалів справи вбачається, що на користь стягувача - компанії «Європоліс СІІ Омікрон Холдін ГмбХ», яка не є заставодержателеми, Міжнароним Арбітражем при Торговій палаті м. Женева, Швейцарія у справі № 04 травня 2012 року було ухвалено остаточне рішення, тобто раніше, ніж у позивача виникло право застави - 23 листопада 2012 року. Докази того, що вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника перед заставодержателем відсутні.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

О.П. Касьян