АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1991/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівДемченка В. А., Фетісової Т. Л.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 липня 2016 року у справі за позовом Черкаська місцева прокуратура до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, Черкаська районна державна адміністрація, Реєстраційна служба Черкаського районного управління юстиції, третя особа - Черкаське регіональне управління водних ресурсів про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року керівник Черкаської місцевої прокуратури (Згідно ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII правонаступником прокуратури Черкаського району стала Черкаська місцева прокуратура) звернувся до суду з указаним позовом та уточнивши його у травні 2016 року /а.а. 127-129/.

Обґрунтовуючи тим, що розпорядженням першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 28 січня 2014 року № 26 надано дозвіл громадянам, у тому числі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10 на розробку проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва, що розташовані в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту.

Того ж дня, було видано розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації № 28, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок загальною площею 12,5166 га. в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту Черкаського району Черкаської області. Вказаним розпорядженням для масиву земельних ділянок, серед яких є і спірні, визначено вид угідь - «піски» та віднесено до земель загального користування.

Відповідно до розпорядження першого заступника голови державної адміністрації № 72 від 21 березня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту та безоплатно передано у власність громадянам для ведення індивідуального дачного будівництва, зокрема і ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Черкаського РУЮ Черкаської області здійснено реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, а відповідачам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10 видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

На думку прокуратури при постановленні розпорядження № 72 від 21 березня 2014 року Черкаською РДА порушено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки указані земельні ділянки належали до земель резервного фонду та загального користування, зайнятих штучними водосховищами.

Відповідно п. а) ч. 1 ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади.

Таким чином, Черкаською районною державною адміністрацією грубо порушено порядок встановлення цільового призначення земельної ділянки, оскільки в силу вимог ст. 58 Водного кодексу України землі, зайняті водосховищами, мають бути віднесені до категорії земель водного фонду.

Позивач зазначає, що передані у власність під забудову земельні ділянки розташовані в межах прибережної захисної смуги р. Вільшанка.

Так, відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води для малих річок шириною 25 метрів.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

У відповідності ст. 61 Земельного кодексу України заборонено здійснювати будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах.

Згідно з ст. 88 Водного кодексу України землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Затвердження проекту та передача у приватну власність земельних ділянок порушує вимоги Земельного та Водного кодексів України в частині неможливості перебування таких земель у приватній власності та неможливості здійснення їх забудови. Вказане твердження має самостійне значення з точки зору визнання незаконним та скасування акта органу державної влади в порядку cm. 21 Цивільного кодексу України.

Також затверджуючи проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність громадянам для індивідуального дачного будівництва, Черкаською районною державною адміністрацією було порушено вимоги ч. 2 cm. 186-1 ЗК України щодо необхідності погодження проекту відведення відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА.

Указане призвело до порушень загального порядку безоплатної передачі у власність земельних ділянок для здійснення індивідуального дачного будівництва.

Позивач просив суд:

- застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження чотирьох спірних земельних ділянок розташованих в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту: кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1, площею 0,094 га; кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2, площею 0,094 га; кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_3, площею 0,0996 га; кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4, площею 0,091 га;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року № 72 „Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність" в частині передачі у власність ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10 ділянки площею по, 0,094 га, 0,094 га, 0,0996 га, 0,091 га, розташованих в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту;

- визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,091 га серії НОМЕР_5 від 09 квітня 2014 року, видане ОСОБА_10; визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,094 га серії НОМЕР_6 від 16 квітня 2014 року, видане ОСОБА_9; визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,0996 га серії НОМЕР_7 від 11 квітня 2014 року, видане ОСОБА_6; визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,094 га серії НОМЕР_8 вед 01 квітня 2014 року, видане ОСОБА_8;

- скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції:

- №12292490 від 09 квітня 2014 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_10 на земельну ділянку загальною площею 0,091 га, розташовану в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту, за кадастровим номером НОМЕР_4;

- №12461492 від 16 квітня 2014 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на земельну ділянку загальною площею 0,094 га, розташовану в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту, за кадастровим номером НОМЕР_2;

- №12373152 від 11 квітня 2014 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку загальною площею 0,0996 га, розташовану в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту, за кадастровим номером НОМЕР_3;

- №12071860 від 01 квітня 2014 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на земельну ділянку загальною площею 0,094 га, розташовану в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту, за кадастровим номером НОМЕР_1;

- судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 28 березня 2016 року було залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області /а.с.119/.

Рішенням Черкаського районного суд Черкаської області від 15 липня 2016 року позовні вимоги було задоволено повністю /а.с.234-236/.

Визнано незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року № 72 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянки у власність» в частині передачі у власність ОСОБА_8 земельної ділянок площею 0,094 га., ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,094 га., ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0996 га., ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,091 га., розташованих в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту.

Визнано недійсними свідоцтва:

серії НОМЕР_5 від 09 квітня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,091 га., видане ОСОБА_10;

серії НОМЕР_6 від 16 квітня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,094 га., видане ОСОБА_9;

серії НОМЕР_7 від 11 квітня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0996 га, видане ОСОБА_6;

серії НОМЕР_8 від 01 квітня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0094 га, видане ОСОБА_8.

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції від 01 квітня 2014 року № 12078296 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_10, за кадастровим номером НОМЕР_4, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,091 га.

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції від 16 квітня 2014 року № 12461492 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_9 за кадастровим номером НОМЕР_2, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,094 га.

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції від 11 квітня 2014 року № 12373152 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_6, за кадастровим номером НОМЕР_3, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,0996 га.

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції від 01 квітня 2014 року № 12071860 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_8, за кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,094 га.

Стягнуто з Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10 на користь держави судові витрати по справі в сумі 243,60 грн., по 48,72 грн. з кожного.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції у липні 2016 року ОСОБА_6, через свого представника ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою.

Вимоги якої обґрунтовувала ти, що рішення суду першої інстанції є необ'єктивним, необґрунтованим винесеним із грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства.

Апелянт зазначає, що при ухваленні рішення судом не було взято до уваги заперечення та доводи відповідачів, також судом не враховано всі наявні матеріали справи та прийнято необґрунтоване рішення.

На думку апелянта підстави та предмет позову не ґрунтується на об'єктивних даних щодо протиправності передачі вказаних земельних ділянок громадянам для дачного будівництва та містить завідомо неправдиві та такі що суперечить одне одному даних, у зв'язку із чим позов не підлягає до задоволення.

Прокурор фактично звернувся з позовом про скасування права власності на земельну ділянку, надану в ході безоплатної приватизації, оскільки відміна правової підстави приватизації - розпорядження Черкаської райдержадміністрації в подальшому призведе до скасування державної реєстрації права та витребування земельної ділянки.

Апелянт просить суд:

- скасувати рішення Черкаського районного суд Черкаської області від 15 липня 2016 року;

- ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області;

- судові витрати стягнути з позивача на користь апелянта.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 12 лютого 2014 року № 26 надано дозвіл громадянам, в тому числі відповідачам ОСОБА_6 ,ОСОБА_8 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ,на розробку проектів із землеустрою щодо оформлення права власності на земельні ділянки, які розташовані в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту (т.1 а.с. 22).

На підставі розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 13 лютого 2014 року № 28 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок загальною площею 12,5166 га. в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту Черкаського району Черкаської області. Вказаним розпорядженням для масиву земельних ділянок, серед яких і спірні, визначено вид угідь - «піски» та віднесено до земель загального користування(т.1 а.с. 29).

Зі змісту матеріалів затвердженої технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації вбачається, що спірні земельні ділянки перед виданням першим заступником голови Черкаської РДА відповідного розпорядження належали до земель загального користування, зайнятих штучними водосховищами - діл. 1, діл.2, діл.3, діл.5, де масив земельних ділянок №2 включає земельні ділянки передані у власність розпорядженням першого заступника РДА від 21 березня 2014 року №72 (т.1 а.с. 27-28, 32-35).

Розпорядженням першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року №72 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, в тому числі і відповідачам по справі для ведення індивідуального дачного будівництва в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту Черкаського району Черкаської області (т.1 а.с. 20-21).

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № №21581907, 21593382, 21582379,21598623 від 14 травня 2014 року щодо об'єкта нерухомого майна, власниками спірних земельних ділянок є відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10 , де вказано, що їхнім цільовим призначенням є землі рекреаційного призначення, для індивідуального дачного будівництва (т.1 а.с. 36-40).

Підставою набуття права власності на спірні земельні ділянки відповідачами ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10 . є свідоцтва про право власності на ці земельні ділянки, а саме: серії НОМЕР_5 від 09 квітня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,091 га., видане ОСОБА_10, серії НОМЕР_6 від 16 квітня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,094 га., видане ОСОБА_9, серії НОМЕР_7 від 11 квітня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0996 га, видане ОСОБА_6, серії НОМЕР_8 від 01 квітня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0094 га, видане ОСОБА_8 .

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 ЗК України).

Суд встановив, що земельні ділянки, які надані у власність громадянам для ведення індивідуального дачного будівництва розташованих в межах Будищанської сільської ради Черкаського району, знаходяться в прибережних межах р.Вільшанка . І цього висновку відповідач-апелянт належними доказами не спростував.

З листа Черкаського обласного управління водних ресурсів № 468/03/01.5-10 від 02 квітня 2015 року вбачається, що для захисту від затоплення водами Кременчуцького водосховища населених пунктів і сільськогосподарських угідь, які розташовані в заплаві р. Вільшанка, побудована захисна дамба через яку насосною станцією здійснюється перекачування поверхневого стоку річки Вільшанка у Кременчуцьке водосховище. Обслуговування Вільшанської насосної станції відноситься до компетенції Черкаського регіонального управління водних ресурсів (т.1 а.с. 34). Чим підтверджено, що ці земельні ділянки перебувають крім того в межах водозахисної дамби.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб'єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб'єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб'єктом права власності на землі державної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом, (пункт "д" ч.4 ст. 84 ЗК України).

Відповідно до ст.4 ВК України п. "в" ч. 1 ст.58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зокрема зайняті: гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них.

За правилами статті 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Однак громадяни та юридичні особи за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно одержати у власність лише замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Натомість землі водного фонду можуть передаватися цим суб'єктам тільки на умовах оренди для визначених законом потреб (ч.4 ст. 59 ЗК України).

Стосовно землі водного фонду, то закон забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність землю відповідного цільового призначення окремо від дозволеного для передачі об'єкта - замкненої природної водойми загальною площею до 3 га.

Таким чином, юридичні чи фізичні особи, в тому числі й відповідачі, не могли законно набути права приватної власності на спірні земельні ділянки, оскільки ці землі знаходяться у межах водозахисної смуги. Натомість вони набули такого права власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідачів на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади низки рішень.

Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.

Із зазначеної норми випливає, що відносити до відповідної категорії можливо лише землі, не віднесені до тієї чи іншої категорії, однак на час проведення інвентаризації, були віднесені до відповідної категорії.

Інвентаризація земель проводиться відповідно до Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 513, пунктом 1 якого визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності формування земельних ділянок із земель запасу, не переданих у власність та користування, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певної категорії може здійснюватися за результатами інвентаризації земель, проведеної за рішенням сільських, селищних, міських рад - у межах населених пунктів, райдержадміністрацій - за їх межами.

Таким чином, за результатами проведеної інвентаризації, якою встановлено вид угідь спірної земельної ділянки, встановлення цільового призначення земельної ділянки мав би здійснювати орган державної влади відповідно до наданих повноважень ЗК України.

Виходячи з викладеного, посилання апелянта на розпорядження Черкаської РДА № 28 від 13 лютого 2014 року, яке є чинним і не скасованим, є необґрунтованим.

Крім того, рішення адміністративних судів, на які посилається апелянт, не мають преюдиційного значення, оскільки в даній справі беруть участь інші особи та є інший предмет спору.

Згідно п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» в редакції чинній на час виникнення правовідносин, встановлено, що до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій може здійснюватися на підставі матеріалів інвентаризації земель, проведеної за рішенням: у межах населених пунктів - сільських, селищних, міських рад, за їх межами - районних державних адміністрацій. Матеріали інвентаризації земель у такому разі підлягають погодженню в порядку погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджуються органами, які прийняли рішення про проведення інвентаризації. Формування земельних ділянок у такому порядку може здійснюватися один раз. Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства.

Відповідно до листа Черкаського обласного управління водних ресурсів № 467/03/01.5-10 від 02 квітня 2015 року, інформації щодо погодження проектів землеустрою з відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району (затверджених розпорядженням першого заступника голови Черкаської РДА №72 від 21 березня 2014 року) на розгляд до облводресурсів не надходили(т.1 а.с.35

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій.

Відповідно до частини 1 ст. 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Виходячи з вказаних норм права та головних напрямків містобудівної діяльності, встановлених ст. 2 ЗУ «Про основи містобудування», забудова територій має відбуватись не хаотично, а згідно з планами.

Судом встановлено, що передбачений статтею 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план відсутній, що підтверджується листом відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА від 14 липня 2014 року № 86 ( 1 а.с.36 зворот).

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що до 1 січня 2015 року рішення щодо визначення та надання містобудівних умов і обмежень на територіях, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, приймають уповноважені органи містобудування та архітектури з урахуванням попередніх планувальних рішень у межах встановленого законодавством строку.

Доказів того, що відведені земельні ділянки були заплановані під індивідуальне дачне будівництво суду надано не було, а тому погодження відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА відведення земельних ділянок є безпідставним.

Частиною 1 ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації», встановлено, що обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

За даними інформаційного листа Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області від 18 серпня 2015 року № 1310, розпорядження ЧРДА від 21 березня 2014 року № 72 прийнято з порушенням вимог ст.ст. 20, 59, 84, 186-1 ЗК України, ст. 1, 6 ВК України, ст. 9 ЗУ «Про державну землевпорядну експертизу», ст. 16 ЗУ «Про державний земельний кадастр»(т.1 а.с. 32). Посилання апелянта на ту обставину, що даний лист не може бути прийнятий як доказ є безпідставним, оскільки висновки, які були здійснені відповідним контролюючим органом відповідачем спростовані не були.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів про знаходження спірних земельних ділянок в водоохоронній зоні р.Вільшанка. І беручи до уваги відповіді на запити прокурора від відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури ЧРДА /а.с 36 зворотній бік/, від управління містобудування та архітектури ЧОДА /а.с. 31/ та від Черкаського обласного управління водних ресурсів /а.с.35/ колегія суддів встановила, що процедура зміни цільового призначення земель дотримано не було, так як в технічній документації відсутні всі необхідні погодження. І стороною відповідача ці докази спростовані не були. А отже їх виділення було здійснено з порушенням існуючих нормативних актів, які регулюють це питання.

Тому, зважаючи на допущені порушення при вирішенні питання про виділення земельних ділянок відповідачам, суд дійшов до правильного висновку, що є підстави для визнання незаконним та скасування розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року № 72 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянки у власність» в частині передачі у власність земельних ділянок відповідачам на засадах безоплдатності. Та, відповідно, як наслідок правомірно визнав недійсними свідоцтва відповідачів про їх право власності на спірні земельні ділянки і рішення державного реєстратора про їх реєстрацію.

При цьому є необґрунтованими та безпідствними доводи апеляційної скарги, що судом порушено ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо мирного володіння своїм майном, оскільки порушення були допущені з боку публічного органу, виходячи з наступного, і право власності у відповідачів виникло саме завдяки вчинених цим органом порушень та без внесення ними коштів за придбання ділянок у власність, оскільки вони були їм надані безоплатно.

Так, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

До такої позиції прийшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2902цс15 від 3 лютого 2016 року.

В апеляційній скарзі вказано, що судом безпідставно віднесено спірні земельні ділянки до земель лісового призначення.

Дійсно, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції також посилався на ті обставини, що спірні земельні ділянки відносяться і до земель лісового призначення, проте колегія суддів уважає, що дане твердження суду є помилковим, оскільки не ґрунтується на досліджених доказах, та не приймає зазначене до уваги, оцінюючи рішення суду лише з позицій законності та обґрунтованості в межах заявленого позову і предмету розгляду і таке, яке ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права. Враховуючи вищевказане, судова колегія приходить до висновку що судом першої інстанції ухвалене правильне рішення, яке містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач надав достатньо доказів на доведення своїх вимог, які не були спростовані відповідачем ні в ході розгляду справи судом першої інстанції , ні під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 липня 2016 року - відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 липня 2016 року у справі за позовом Черкаська місцева прокуратура до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, Черкаська районна державна адміністрація, Реєстраційна служба Черкаського районного управління юстиції, третя особа - Черкаське регіональне управління водних ресурсів про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :