Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/7388/15-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 27 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Косигіної Л.М., Худякова А.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 11 травня 2016 року

встановила:

У липні 2015 року ТОВ «АНСУ» звернулося з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 6638166 від 06.08.2008 року на загальну суму 96 013,70 грн та судові витрати.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір № 6638166 від 06.08.2008 року з усіма додатками, укладений між нею та ЗАТ «ПУМБ».

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 16.02.2016 року зустрічна позовна заява ОСОБА_1 прийнята до спільного розгляду із первісним позовом та об'єднана в одне провадження (а.с. 147).

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 11.05.2016 року провадження у справі за позовом ТОВ «АНСУ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито 9а.с. 170).

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 11.05.2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду (а.с. 171-172).

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 11 травня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» 96 013,70 грн заборгованості за кредитним договором та 960,14 грн судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідачем ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що дане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при постановленні рішення суд неповно з'ясував обставини справи, які мають суттєве значення для справи. Зокрема, суд не взяв до уваги ту обставину, що банк не надав їй повну та достовірну інформацію про кредит, його умови та сукупну вартість, а тому кредитний договір є нікчемним. Окрім того, розглянув справу у її відсутності, чим порушив норми процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.08.2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступник ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 6638166, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 29 131,00 доларів США строком до 06.08.2015 року за умови щомісячного часткового погашення відповідно до графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (а.с. 8-15, 16-19). Відповідно до додаткових угод № 7434201 від 23.02.2009, № 7715005 від 11.06.2009, № 6638166/20091015 від 15.10.2009, № 8583076 від 13.01.2010 було змінено розмір щомісячного платежу (а.с. 20-24, 25-28, 29, 30-33).

З метою забезпечення виконання за кредитним договором між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 06.08.2008 та додаткові угоди відповідно до угод позичальника (а.с. 34-51).

28.08.2008 року ОСОБА_1 підписала та отримала на руки оригінал кредитного договору, разом із додатками № 1 та 2 до нього та була ознайомлена з Тарифами Банку, умовами та сукупною вартістю кредиту (а.с. 155-157). За таких обставин, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що банк не надав їй повну та достовірну інформацію про кредит, його умови та сукупну вартість.

16 липня 2013 року між ТОВ «АНСУ» та ПАТ «ПУМБ» укладено Договір відступлення права вимоги № 1034/44 (а.с. 78-85).

Згідно Додаткової угоди № 3 до Договору про відступлення права вимоги № 1034/44 від 16.07.2013 та Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 19.07.2013 ПАТ «ПУМБ» передало, а ТОВ «АНСУ» отримало реєстр боржників, в якому зазначено боржника ОСОБА_1, загальна сума заборгованості 16 683,56 доларів США, що за курсом 7,993 становить 133 351,70 грн (а.с. 86-89, 90).

Отже, з дня укладення договору відступлення права вимоги, тобто з 16.07.2013 до нового кредитора - ТОВ «АНСУ» перейшли всі права вимоги до ОСОБА_1 ТОВ «АНСУ» набуло статусу нового кредитора/стягувача за Кредитним договором № 6638166 від 06.08.2015 та додаткових угод до нього, позичальником в якому є ОСОБА_1 - відповідач по справі.

Проте прийняті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконувала, у зв'язку з чим на час укладання договору про відступлення права вимоги має заборгованість у розмірі 16 683,56 доларів США, що за курсом 7,993 становить 133 351,70 грн та яка і була передана новому кредиторові.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України визначено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року справа №6-979цс15.

З матеріалів справи вбачається, що 19.08.2013 року між ТОВ «АНСУ» та ОСОБА_1 укладено договір № 08/13пумб про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 6638166 від 06.08.2008 року. Пунктом 1.4. Договору визначено, що заборгованість позичальника ОСОБА_1 на дату підписання цього договору становить 133 351,70 грн. З метою виконання договору боржник зобов'язується сплатити товариству частину заборгованості за кредитним договором загальною сумою 74 676,95 грн в терміни, визначені п. 2.3., а саме з 15.09.2013 до 15.07.2014 по 6 223,00 грн щомісячно, до 15.08.2014 - 6 223,95 грн (а.с. 66-68). На виконання умов вказаного договору ОСОБА_1 було сплачено 37 338,00 грн (а.с. 91-96).

Оскільки умови договору № 08/13пумб від 19.08.2013 ОСОБА_1 не виконувала належним чином, 28.05.2015 позивач направив позичальнику вимогу про погашення заборгованості у повному обсязі (а.с. 69-72). Проте дана вимога позивачем виконана не була.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору і договору № 08/13пумб від 19.08.2013 та необхідність стягнення з неї заборгованості у повному обсязі.

Є безпідставними доводи апелянта про те, що вона не була належним чином повідомлена про день розгляду справи, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 жодного разу участі в судовому засіданні не приймала, а її представник була належним чином повідомлена про дату розгляду справи в районному суді, а отже не з'явившись до суду та не забезпечивши явку свого представника, відповідач реалізувала своє процесуальне диспозитивне право не брати участь при розгляді спору (ст. 27, 31, ч. 5 ст. 76 ЦПК України). Окрім того, за час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача шість разів подавалися заяви про відкладення розгляду справи з різних причин.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та не дають підстави вважати, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Ухвали від 11 травня 2016 року ніким не оскаржуються, тому не є предметом апеляційного розгляду (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді