Справа № 507/1468/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Любашівський районний суд Одеської області

в складі:

головуючого судді Дармакуки Т.П.,

при секретарі Копищик М.С.

з участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5, Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася до Любашівського районного суду із зазначеним позовом, в якому в обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 17 березня 2015 р. помер її чоловік ОСОБА_9, після смерті якого залишилася земельна ділянка площею 4,91 гектари, але державний акт на право власності на земельну ділянку втрачено. В зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документа на землю, нотаріус рекомендував звернутися до суду. Вказуючи на те, що вона іншим шляхом не може оформити спадщину, просила визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 позов просив задовольнити та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 просив відмовити, вказуючи на те, що ОСОБА_4 проживала разом із своїм чоловіком до дня його смерті та вважається такою, що прийняла спадщину, інші спадкоємці в спадщину не вступали.

Відповідач ОСОБА_10 позов ОСОБА_4 не визнала та звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому в обґрунтування вимог вказує, що 17 березня 2015 року помер ОСОБА_9, а 16 травня 2016 року помер її батько ОСОБА_11, який являвся сином ОСОБА_9 При житті ОСОБА_9 заповів усе своє майно і державний акт на право власності на землю її батьку ОСОБА_11 У 2015 році її батько фактично вступив та розпорядився спадковим майном, самостійно обробляв земельну ділянку, що не заперечувалося ОСОБА_4 та ОСОБА_5 В середині літа 2015 року її батько захворів та змушений був лікуватися, тому із поважних причин він юридично не встиг оформити спадкове майно після смерті свого батька ОСОБА_9 Вказуючи на те, що вона являється дочкою ОСОБА_11 та вступила в спадщину, просила визнати за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 4,91 га, залишену в спадщину після смерті ОСОБА_9, своєму сину ОСОБА_11

Відповідачі:

Бобрицька сільська рада просила розглянути справу у відсутність представника, заперечень по справі не має, що підтверджується листом /а.с.40,61/.

ОСОБА_5 згідно заяви просив справу розглянути у його відсутність /а.с.60/.

ОСОБА_7, ОСОБА_8 надали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність та просили винести рішення на розсуд суду /а.с.94-96/.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого.

Відповідно до положення ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.

17 березня 2015 року помер ОСОБА_9, який до дня смерті проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 Любашівського районного, про що свідчить свідоцтво про смерть та довідка Бобрицької сільської ради /а.с.6, 12/.

Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку площею 4.91 гектарів вартістю 132959 грн. 43 коп., яка розташована на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ОД № 002141, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру в Любашівському районі та копією державного акту /а.с.9-10/.

Позивач являється спадкоємицею першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_9, із яким вони проживали разом до дня смерті останнього, що підтверджується свідоцтвом про одруження та довідкою Бобрицької сільської ради Лоюбашівського району /а.с.8, 12/. В силу ч.3 ст.1268 ЦК України позивач вважається такою, що прийняла спадщину. Інші спадкоємці спадщину не приймали, що підтверджується листом нотаріуса /а.с.38/.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що державний акт серії ОД № 002141 втрачено.

Із листа нотаріуса вбачається, що нотаріус видати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно не може, у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку та рекомендував звернутися до суду /а.с.5/.

Як роз»яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Положенням ч.1-2 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин, суд вважає, що позивач як спадкоємець першої черги, яка прийняла спадщину, має право на майно померлого ОСОБА_9, але позбавлена можливості оформити прийняття спадщини, в установленому законом порядку, а також іншого порядку визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку чинним законодавством не передбачено, тому суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 4.91 гектарів вартістю 132959 грн. 43 коп., яка розташована на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_10, то суд приходить до висновку, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню виходячи із слідуючого.

16 травня 2016 року помер ОСОБА_11, який до дня смерті проживав ІНФОРМАЦІЯ_2 Любашівського районного, про що свідчить свідоцтво про смерть та довідка Бобрицької сільської ради /а.с.7,

Після його смерті відкрито спадкову справу № 216/2016 р., із заявами про прийняття спадщини звернулися діти померлого: ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та мати ОСОБА_4 Свідоцтво про право на спадщину не видано.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Твердження позивача за зустрічним позовом ОСОБА_10 про те, що її батько фактично успадкував земельну ділянку за заповітом (а.с.72) після смерті свого батька ОСОБА_9, який помер 17 березня 2015 р. не відповідають обставинам справи.

Згідно ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщин, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст..1272 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В той же час, відповідно до ст..1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Проте, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 не проживав із своїм батьком ОСОБА_9 та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9 не звертався, а тому вважається таким , що спадщину не прийняв.

Допитана, за клопотанням ОСОБА_12, свідок ОСОБА_13 пояснила, що співмешкала із ОСОБА_11 до дня його смерті. Її відомо, що батько ОСОБА_9 заповів йому землю, якою вони разом почали користуватися при житті батька. Проте, після смерті ОСОБА_9 її співмешканець до нотаріуса не звертався, оскільки були фінансові проблеми.

Чинним законодавством не передбачено прийняття спадщини у формі фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, як-то було передбачено раніше ст.549 ЦК України /в ред. 1963 р./, тому судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що її батько фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_9

За таких обставин, суд приходить до висновку, що до складу спадкового майна , що залишилося після смерті ОСОБА_11 не входить земельна ділянка площею 4.91 гектарів , яка розташована на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області , яка належала ОСОБА_9 на підставі державного акту серії ОД № 002141.

Не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_12 про те, що її батько ОСОБА_11 із поважної причини не встиг звернутися до нотаріуса з питання оформлення спадщини, що залишилася за заповітом після ОСОБА_9, оскільки зазначені обставини не мають правового значення, а крім того, спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_13 та історіями хвороби, із яких вбачається, що він хворів після закінчення строку для прийняття спадщини.

Також суд не приймає до уваги доводи позивача ОСОБА_10 про застосування ст.1276 ЦК України.

Статтею 1276 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець за заповітом або законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім прав на прийняття обов»язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців /спадкова трансмісія/. Право на прийняття спадщину цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Спадкова трансмісія це - перехід права на прийняття спадщини до спадкоємців особи, яка мала право на спадщину і не прийняла її у зв'язку зі смертю. Спадкова трансмісія можлива за наявності двох умов: якщо спадщину відкрито (спадкодавець помер) та слідом за спадкодавцем помирає спадкоємець, не встигнувши у встановлений законом строк прийняти спадщину або відмовитися від неї.

Проте, як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_9 помер 17 березня 2015 року, строк для прийняття спадщини після його смерті закінчився 17 вересня 2015 року, а ОСОБА_11 помер 16 травня 2016 року, тобто після закінчення строку для прийняття спадщини. Таким чином, ст.1276 ЦК не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зустрічний позов необґрунтований та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 60, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 4.91 гектарів вартістю 132959 грн. 43 коп., яка розташована на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:0127, залишену в спадщину після смерті ОСОБА_9, померлого 17 березня 2015 р. (втрачений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД № 002141).

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Одеської області через Любашівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.П. Дармакука