АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1810/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Золотоніський машинобудівний завод імені ОСОБА_6» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Золотоніський машинобудівний завод ім. І.І. Лепсе» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки видачі зарплати та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року ОСОБА_8 предявив позов до Публічного акціонерного товариства «Золотоніський машинобудівний завод ім. І.І. Лепсе» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки видачі зарплати та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 04 вересня 2001 року згідно наказу № 62-К був прийнятий на посаду електромонтера 5 розряду.

Наказом № 29-К від 08 квітня 2015 року він був звільнений за власним бажанням.

Позивач зазначає, що при звільненні ПАТ «Золотоніський машинобудівний завод ім. І.І. Лепсе» не було проведено з ним повного розрахунок по заробітній платі та не було виплачено середній заробіток за час затримки видачі заробітної плати.

З таких підстав ОСОБА_8 просив суд стягнути з ПАТ «Золотоніський машинобудівний завод ім. І.І. Лепсе» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 28 000 грн. та середню заробітну плату за затримання розрахунку за період з 08.04.2015 року і по теперішній час і моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

Під час розгляду справи зменшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Золотоніський машинобудівний завод ім. Лепсе» на користь ОСОБА_7 середній заробіток за час затримки видачі зарплати в сумі 25 568 грн. 78 коп.

Стягнуто з ПАТ «Золотоніський машинобудівний завод ім. Лепсе» судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Золотоніський машинобудівний завод ім. Лепсе» просить рішення суду скасувати, як незаконне, необґрунтоване постановлене із порушенням норм процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено порядок та умови виплати заробітної плати.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Із матеріалів справи вбачається, що в період з 04 вересня 2001 року по 08 квітня 2015 року працював на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду ПАТ «Золотоніський машинобудівний завод імені ОСОБА_6».

08 квітня 2015 року ОСОБА_8 звільнився із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

При звільненні позивача, відповідач не провів повного розрахунку в частині виплати всіх належних сум працівникові. Згідно довідки від № 126-01/1 від 07.06.2016 року середній заробіток за час затримки розрахунку складає 26 568 грн. 78 коп.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що повний розрахунок при звільненні ОСОБА_7 було проведено в січні 2016 року.

Також судом першої інстанції вірно визначено середню заробітну плату за затримання розрахунку ОСОБА_7, який встановив сам відповідач.

Розмір середньомісячної плати за затримання розрахунку в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що стосується відкриття провадження по справі, то судова колегія виходить із наступного:

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Згідно п. 9 постанови № 14 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджуються наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів, вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні ( частина третя статті 267 ЦК України).

Поскільки при подачі позовної заяви були відсутні документи, що підтверджують наявність субєктивного права у позивача, однією із позовних вимог було стягнення моральної шкоди і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то суд першої інстанції правильно прийняв справу до провадження в порядку позовного провадження.

За таких обставин суд першої суд першої інстанції правильно постановив ухвалу про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази у підтвердження того, що на час постановлення рішення по даній справі у провадженні суду знаходилася справа між тими самими сторонами , про той самий предмет із тих самих підстав.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року попередньо подана аналогічна позовна заява залишена без розгляду. В цей же день позивач звернувся до суду із новою позовною заявою, яка була розглянута судом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Золотоніський машинобудівний завод імені ОСОБА_6» відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :