Справа № 362/3785/16-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/6709/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 20.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування завданої шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про відшкодування завданої шкоди. Заявлені позовні вимоги мотивувала тим, що 26 липня 2015 року відповідач, керуючи своїм автомобілем, допустив зіткнення з її автомобілем, чим завдав їй матеріальних збитків, частково відшкодованих страховою компанією, а також моральної шкоди. На підставі вищевикладеного просила стягнути із відповідача на свою користь 390193,06 грн. матеріальних збитків та 20000 грн. моральної шкоди.

Також ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, просила накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу, оскільки останній не намагався компенсувати завдану шкоду, є громадянином ОСОБА_4, обізнаний про наявність вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а отже має реальну можливість відчужити належне йому майно та виїхати за межі України.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року та постановити нову ухвалу по забезпеченню позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову заявнику у задоволенні заяви про забезпечення позову на підставі ст. ст. 151 153 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не конкретизує, на яке саме майно просить накласти арешт, і з матеріалів, доданих до заяви, не вбачається можливим визначити приблизну вартість належного йому майна, відтак встановити співмірність забезпечення позову із заявленими вимогами також є неможливим. Вказував на те, що заявником також не доведено факту наявності спору із відповідачем з приводу відшкодування шкоди, оскільки згідно ухвали Бородянського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року в кримінальному провадженні, ОСОБА_3 визнав свою вину і відшкодував завдані ОСОБА_5 збитки; цивільного позову в даному кримінальному провадженні не заявлялось.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак даних вимог закону судом першої інстанції враховано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 410193,06 грн. завданої матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року звільнено обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням його з потерпілою ОСОБА_5 та закрито кримінальне провадження по його обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та в звязку із цим цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без розгляду (а. с. 11 12).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність спору між сторонами і непредявлення вимог до відповідача про відшкодування шкоди спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, і є помилковими.

При цьому позивач просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно відповідача, надавши докази належності йому на праві власності ? частини домоволодіння № 31 по вул. Комарова в с. Гвоздів Васильківського району Київської області та № 93 по вул. Леніна в с. Плесецьке Васильківського району Київської області, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відтак у суду першої інстанції не було підстав відмовляти позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно, докази належності якого відповідачу надані позивачем.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції мав дослідити надані докази, перевірити наявність спору між сторонами, зясувати обсяг позовних вимог і, виходячи із принципу співмірності заходів забезпечення позову заявленим вимогам, вирішити питання щодо задоволення заяви про забезпечення позову в необхідному обсязі.

Таким чином, ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року не можна вважати належно мотивованою та такою, що постановлена із всебічним зясуванням обставин справи і застосуванням норм матеріального та процесуального права, які їм відповідають.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України, оскільки ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_6