Ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, ОСОБА_5, Тернопільського міського управління юстиції, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу СалійГанни Ярославівни, Тернопільської міської ради, про визнання недійсними договорів дарування нежитлового приміщення, земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення і земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом у якому просив визнати недійсним з моменту укладення договір дарування нежитлового приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 26 березня 2014 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я., а також скасувати державну реєстрацію та зобов'язати Реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на вищевказане нежитлове приміщення.

Крім цього, просив визнати недійсним з моменту укладення договір дарування земельної ділянки площею 0,0178 га, розташованої по АДРЕСА_1, укладений 26 березня 2014 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я., а також скасувати державну реєстрацію та зобов'язати Реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на вищевказану земельну ділянку.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що він є власником частини приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 47, 9 кв. м та 9/1000 частини приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 4,1 кв. м по АДРЕСА_1. Відповідач ФОП ОСОБА_4 був власником 991/1000 частини зазначеного приміщення. Усе зазначене нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0178 га.

Вказував на те, що 26 березня 2014 року ФОП ОСОБА_4 згідно договорів дарування подарував ОСОБА_5 зазначену земельну ділянку, а також нежитлове приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень за вищевказаною адресою.

Вважав, що вказані договори дарування земельної ділянки та нежитлового приміщення порушують його права, оскільки на подарованій земельній ділянці знаходиться окрім майна ФОП ОСОБА_4, також і належне йому нерухоме майно, а саме: частина приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 47,9 кв. м та 9/1000 частини приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 4,1 кв. м.

Посилаючись на вказані обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки для будівництва та обслуговування продуктового магазину з офісом площею 0,0178 га, що розташована по АДРЕСА_1 від 26 березня 2014 року, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я.

Визнано недійсним договір дарування нежитлового приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 416,7 кв. м, від 26 березня 2014 року, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 416,7 кв. м, на підставі договору дарування від 26 березня 2014 року, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, для обслуговування продуктового магазину з офісом, площею 0,0178 га, що розташована у АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 26 березня 2014 року, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 416 кв. м, від 26 березня 2014 року, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Салій Г.Я., та в частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 416,7 кв. м, на підставі договору дарування.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, позов ОСОБА_3 залишити без розгляду, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 у 2002 році побудував приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень загальною площею 468,70 кв. м по АДРЕСА_1, а 29 грудня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 грудня 2002 року № 1223 йому було видано свідоцтво про право власності. Вказане нежитлове приміщення є прибудовою до багатоквартирного будинку.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2005 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_7 частину вказаного приміщення площею 47,90 кв. м, а 09 лютого 2007 року він продав ще одну конкретно визначену частину цього приміщення площею 4,1 кв. м ОСОБА_8, про що приватним нотаріусом зроблено відповідні написи на звороті свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень від 29 грудня 2002 року, у яких зазначено про відчуження ОСОБА_4 не ідеальних часток, а конкретних приміщень згідно з технічною характеристикою.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 січня 2008 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_8 частину приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 47, 9 кв. м. яке зареєстровано як окремий об'єкт з часткою 1/1, без присвоєння окремого адресного номера, а також ще одну частину цього ж приміщення площею 4,1 кв. м, яка зареєстрована як 9/1000 частини від приміщення, що належить ФОП ОСОБА_4

Рішенням Тернопільської міської ради від 20 червня 2011 року № 6/9/70 «Про продаж суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0178 га для обслуговування продуктового магазину з офісом по АДРЕСА_1», на підставі якого між ФОМ ОСОБА_4 та Тернопільською міською радою було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 12 липня 2011 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2013 року визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради про продаж ФОП ОСОБА_4 вищевказаної земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 17 червня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений 12 липня 2011 року між Тернопільською міською радою та ФОП ОСОБА_4, скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вищевказану земельну ділянку.

Згідно з договором дарування від 26 березня 2014 року ОСОБА_4 передав безоплатно у власність (дарунок) своєму синові ОСОБА_5 приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень загальною площею 416,7 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 26 березня 2014 року ОСОБА_4 передав безоплатно у власність своєму синові ОСОБА_5 земельну ділянку для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови для обслуговування продуктового магазину з офісом площею 0,0178 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація права власності за ОСОБА_4 на приміщення магазину з надбудовою по АДРЕСА_1 з розміром частки 1/1, незважаючи на частку ОСОБА_3, була скасована судовим рішенням, і дійшов висновку, що оспорюваним договором дарування нежитлового приміщення позбавлено ОСОБА_3 належної йому частки у розмірі 9/1000 приміщення, таким чином договір дарування нежитлового приміщення порушує права останнього, а тому його слід визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний договір дарування земельної ділянки порушує права позивача, так як ОСОБА_5 подарована земельна ділянка, на якій розміщене належне ОСОБА_3 нерухоме майно.

Скасовуючи рішення міськрайонного суду в частині задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 був власником нежитлового приміщення площею 416,7 кв. м по АДРЕСА_1, і саме це приміщення площею 416,7 кв. м подарував своєму синові ОСОБА_5

При цьому апеляційним судом зазначено, що, посвідчуючи договір дарування, нотаріус врахував свідоцтво про право власності ОСОБА_4 з відповідними відмітками про відчуження частин приміщення площею 47,90 кв. м та 4,10 кв. м, які знаходяться у власності ОСОБА_3, та невключені до договору дарування, а отже договором дарування нежитлового приміщення права ОСОБА_3 не порушено.

Залишаючи без змін рішення міськрайонного суду в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судовими рішеннями скасовано рішення Тернопільської міської ради та договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі яких обдарований ОСОБА_5 набув право власності на цю земельну ділянку.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками, викладеними у рішенні суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та з висновками апеляційного суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 358 ЦК України, якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності.

Саме такий порядок користування нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 за яким ОСОБА_3 є власником і користується частиною нежитлового приміщення площею 47,9 кв. м, яке є окремим об'єктом (частка 1/1), та частиною приміщення площею 4,10 кв. м, яка виражена у числовій частці 9/1000, перейшов до останнього від попередніх власників і відповідно до ч. 4 ст. 358 ЦК України є обов'язковим для нього.

Такий же порядок збережений і після укладення оспорюваного договору дарування, ОСОБА_3 не позбавлений належної йому 9/1000 частки та частини нежитлового приміщення площею 47, 90 кв. м, і продовжує бути власником, володіти та користуватися належним йому майном.

При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 незаконно провів державну реєстрацію права власності на спірне приміщення в частці 1/1, і саме такі відомості були взяті до уваги нотаріусом при посвідченні договору дарування, однак у подальшому судовим рішенням така державна реєстрація права власності ОСОБА_4 була визнана незаконною, що, на думку заявника, є підставою для визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення, оскільки вказана обставина не може бути самостійною підставою для визнання недійсним договору дарування. У договорі дарування нежитлового приміщення не вказана частка, яка дарується (1/1 чи 991/1000), проте зазначена площа приміщення, яке є предметом договору дарування, а саме 416,7 кв. м.

Право власності ОСОБА_4 на частину приміщення площею 416,7 кв. м не скасовано, а ОСОБА_3 не володіє та не користується будь-яким з приміщень, які входять до площі 416,7 кв. м.

Щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, токолегія суддів суду касаційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2013 року визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 20 червня 2011 року № 6/9/70 «Про продаж земельної ділянки площею 0,0178 га несільськогосподарського призначення для обслуговування продуктового магазину з офісом по АДРЕСА_1 підприємцю ОСОБА_4», оскільки при прийнятті цього рішення Тернопільською міською радою не враховано права ОСОБА_3 на користування вказаною земельною ділянкою.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 17 червня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 12 липня 2011 року між Тернопільською міською радою та ФОП ОСОБА_4, скасовано державну реєстрацію прав власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0178 га по АДРЕСА_1, про що вирішено внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, хоча на момент укладення договору дарування земельної ділянки ОСОБА_4 вважався власником цієї земельної ділянки, однак у подальшому правочин, на підставі якого він набув право власності на землю, було визнано недійсним за рішенням суду.

Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

А отже, сам факт укладення договору дарування ОСОБА_4, який на час його укладення вважався власником земельної ділянки, не свідчить про законність цього договору, так як у подальшому правочин, на підставі якого дарувальник набув право власності, був визнаний судовим рішенням недійсним.

Крім того, такий договір дарування земельної ділянки порушував і права ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_4 була подарована земельна ділянка, до складу якої, у тому числі, було включено й землю, на якій знаходиться належне ОСОБА_3 нерухоме майно.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року, оскільки рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: М.К. Гримич

Ю.Г.Іваненко

О.В. Умнова

І.М. Фаловська