Номер провадження: 22-ц/785/6331/16
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2016 року,

встановила:

У травні 2015 р. ОСОБА_4 заявила вищезазначений цивільний позов у кримінальному провадженні.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 р. ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначено покарання у вигляді 4-х місяців арешту без позбавлення права керувати транспортним засобом.

На підставі п. «д», ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 р.», ст. ст. 85, 86 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі - 23 000,00 грн., в частині стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.01.2016 р. апеляційна скарга ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 р. задоволена частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 р. відносно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову за позовними вимогами потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_5 скасовано. Призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення спричинених злочином збитків в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін.

В позові ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 200 000,00 грн..

Позивачка свої вимоги обґрунтовувала тим, що з вини ОСОБА_5 13.07.2013р. сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). Автомобіль «Мерседес», НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_5, зіткнувся з автомобілем «ВАЗ-21103», НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_6, в якому вона їхала пасажиркою. В результаті ДТП їй були завдані тілесні пошкодження у вигляді - закритого перелому лівої вертлюжної впадини зі зміщенням уламків і заднім вивихом головки стегнової кістки, закритої черепно-мозкової травми у формі струсу мозку. Вказані тілесні пошкодження відносяться до середньої тяжкості.

Відповідача вироком суду визнано винним у скоєнні ДТП.

16.12.2013 р. їй було призначено другу групу інвалідності, а з 16.12.2014 р. - третю групу інвалідності.

У результаті скоєння ДТП їй завдано моральної шкоди, яка полягає у сильному фізичному болі, погіршені стану здоров'я та психічного самопочуття, зміні звичного ритму життя, додаткових зусиллях для відновлення звичного стану життя, сильних душевних хвилюваннях. Враховуючи вищевикладене, вважала, що розмір відшкодування моральної шкоди становить - 200 000,00 грн..

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі за вказаних у позові підстав.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Посилалися на те, що розмір відшкодування є надмірним. Відповідач є інвалідом ІІ групи, отримує невеликий дохід. Інвалідність позивачці відмінено. Доводи про нестерпний біль є недоведеними.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2016 р. позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у якості відшкодування матеріальної шкоди - 129 818,41 грн..

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі - 200 000,00 грн. у повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та його представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. На вимогу апеляційного суду апелянт надав довідку про розмір його пенсії.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. У судовому засіданні вона та її представник вважали необхідним скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалися на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Діями відповідача позивачці завдано значної моральної шкоди. Протягом тривалого часу відповідач завдану моральну шкоду не відшкодував.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позову відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду зазначеним вище вимогам в повній мірі не відповідає з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі - 129 818,41 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачці у результаті скоєння ДТП з вини відповідача було завдано моральної шкоди у вигляді - душевних страждань у зв'язку з пошкодженням здоров'я, вимушеному лікуванні, вимушених змінах в її житті внаслідок ненормальної життєдіяльності. Розмір відшкодування моральної шкоди становить - 130 000,00 грн.. Враховуючи сплачену МТСБУ суму відшкодування моральної шкоди в межах встановленого ліміту (5% від завданої майнової шкоди) в розмірі - 181,59 грн., з відповідача необхідно стягнути у відшкодування моральної шкоди - 129 818,41 грн.. При цьому суд першої інстанції керувався ст. ст. 1167,1187 ЦК України (а. с. 72 - 76).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами деліктних правовідносин з відшкодування моральної шкоди, завданої у результаті скоєння злочину, необхідність стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, суд першої інстанції, приймаючи остаточне рішення, помилково керувався тільки ст. ст. 1167, 1187 ЦК України.

Встановлено, що 13.07.2013р. сталася дорожньо-транспортна пригода. Автомобіль «Мерседес», НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_5, зіткнувся з автомобілем «ВАЗ-21103», НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_6, в якому позивачка їхала пасажиркою. В результаті ДТП їй були завдані тілесні пошкодження у вигляді - закритого перелому лівої вертлюжної впадини зі зміщенням уламків і заднім вивихом головки стегнової кістки, закритої черепно-мозкової травми у формі струсу мозку. Вказані тілесні пошкодження відносяться до середньої тяжкості.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 р. (а. с. 9 - 12) ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначено покарання у вигляді 4-х місяців арешту без позбавлення права керувати транспортним засобом.

На підставі п. «д», ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 р.», ст. ст. 85, 86 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі - 23 000,00 грн., в частині стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.01.2016 р. (а. с. 13 - 14 зворотня сторона) апеляційна скарга ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 р. задоволена частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 р. відносно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову за позовними вимогами потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_5 скасовано. Призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення спричинених злочином збитків в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін.

Відповідно до довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді Ренійської центральної районної лікарні від 06.04.2015 р. (а. с. 8), листа цієї лікарської установи від 17.04.2015 р. № 337 (а. с. 7) ОСОБА_4 з 13.07.2013 р. по 13.08.2013 р. та з 20.11.2013 р. по 02.12.2013 р. знаходилася на стаціонарному лікуванні. 23.07.2013 р. ОСОБА_4 було прооперовано з приводу перелому кісток тазу. Більше шести місяців хвора була прикута до ліжка. На амбулаторному лікуванні ОСОБА_4 знаходилася з 07.04.2014 р. по 18.04.2014 р..

Після травми у хворої спостерігався стійкий больовий синдром, різке зменшення об'єму руху в лівому кушльовому суглобі, неможливість пересуватися на невеликі відстані без допомоги милиць. Хронічний больовий синдром мусив хвору постійно приймати знеболювальні препарати. Наявність металевих конструкцій в області лівого кушльового суглобу передбачає необхідність оперативного їх видалення в умовах обласної клінічної лікарні м. Одеси. Хвора вимушена два рази на рік проходити реабілітаційне лікування в умовах хірургічного відділення ЦРЛ Ренійської райради, а також 3-4 рази амбулаторне лікування.

Відповідно до довідок МСЕК 16.12.2013 р. ОСОБА_4 було призначено другу групу інвалідності (а. с. 5), а з 16.12.2014 р. - третю групу інвалідності (а. с. 6). З 09.12.2015 р. за результатами медичного огляду ОСОБА_4 не визнана інвалідом (а. с. 41).

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.01.2016 р. (а. с. 56), паспорту позивачки (а. с. 54) остання 23.01.2016 р. розірвала шлюб з ОСОБА_9, її прізвище після державної реєстрації розірвання шлюбу - ОСОБА_4.

Між сторонами вникли правовідносини з відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки іншим (третім) особам.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо, зокрема шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною другою ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

За змістом вказаної норми, яка є спеціальною по відношенню до ст. ст. 1167, 1187 ЦК України, якщо при зіткненні кількох автомобілів постраждав пасажир, обов'язок відшкодувати потерпілому шкоду покладається на всіх володільців джерел підвищеної небезпеки.

Саме така правова позиція, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України повинна бути врахована судами загальної юрисдикції при застосуванні вищевказаних норм, викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р., справа № 6-108цс13.

Вищевказане не позбавляє позивачку права звернутися з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується також з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування завданої моральної шкоди у сумі - 129 818,41 грн.. Цього висновку суд дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищезазначених норм процесуального права та норм матеріального права, відповідних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України.

Згідно із ст. ст. 16, 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди у сумі - 129 818,41грн., суд першої інстанції послався на характер неправомірних дій відповідача, глибину душевних та психічних страждань позивачки, врахувавши принципи розумності та справедливості.

Визначаючи інший розмір відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів враховує: 1) характер, спосіб скоєння правопорушення та форму вини відповідача; 2) тяжкість завданих позивачці тілесних ушкоджень, тривалість її лікування та знаходження на інвалідності; 3) глибину фізичних та душевних страждань від пошкодження здоров'я позивачці та їх тривалість; 4) відсутність доказів про вимушені зміни у трудовій діяльності позивачки у зв'язку із пошкодженням здоров'я; 5) майновий стан відповідача - інвалід ІІ групи, розмір пенсії - 3 024,70 грн.; 6) відношення відповідача до скоєного - пропонував сплатити відшкодування моральної шкоди у розмірі еквівалентному двом тисячам доларам США.

Враховуючи вищенаведене, вимоги щодо розумності, виваженості та справедливості, розмір сплаченого відшкодування моральної шкоди МТСБУ, яка не відшкодовує у повному обсязі завдану позивачці моральну шкоду, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_5 на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження здоров'я, необхідно стягнути грошову суму в розмірі - 50 000,00 грн..

Доводи апелянта щодо відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди (неприйняття його пропозиції сплатити відшкодування моральної шкоди у розмірі - 2 000 доларів США; призначення позивачці інвалідності протягом певного часу; неврахування його матеріального становища) є частково обґрунтованими.

Доводи та вимоги апелянта щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди не приймаються до уваги, оскільки вони суперечать доказам та встановленим обставинам по справі.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо розміру відшкодування моральної шкоди зроблено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням вищезазначених норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я, грошову суму в розмірі - 50 000,00 грн..

В решті позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (номер картки фізичної особи платника податків - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи платника податків - НОМЕР_3) відшкодування моральної шкоди у розмірі - 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп..

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш