Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання зобов'язання припиненим та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 липня 2011 року задоволено позов публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» (далі - ПАТ «Банк «Таврика») до неї та стягнуто з неї заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2007 року у сумі 62 тис. 545 доларів США 71 цент, що в еквіваленті становило 497 тис. 432 грн 30 коп. Виконання боргових зобов'язань її як позичальника було забезпечено договором іпотеки від 18 грудня 2007 року, за умовами якого в іпотеку була передана належна їй квартира.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2013 року, укладеного між нею та ОСОБА_7, остання передала, а вона прийняла право вимоги до ПАТ «Банк «Таврика» за договором про відкриття карткового рахунку від 18 січня 2012 року на суму 520 тис. грн.

Оскільки відповідно до рішення суду від 18 липня 2011 року вона є боржником ПАТ «Банк «Таврика» і згідно з договором про відступлення права вимоги від 12 листопада 2013 року - кредитором цього ж банку, то існує поєднання боржника і кредитора зобов'язання в одній особі, тому, посилаючись на ст. 606 ЦК України, та ураховуючи уточнення позовних вимог, ОСОБА_5 просила визнати: припиненим з 12 листопада 2013 року її зобов'язання перед ПАТ «Банк «Таврика» за кредитним договором від 18 грудня 2007 року та додатковими угодами до нього в частині заборгованості за кредитом у розмірі 499 тис. 252 грн 30 коп.; відсутнім у ПАТ «Банк «Таврика» права на стягнення з неї заборгованості за вказаним кредитним договором і додатковими угодами до нього; припиненими з 12 листопада 2013 року договір іпотеки від 18 грудня 2007 року та додаткову угоду до нього від 10 липня 2008 року, укладені між нею та ПАТ «Банк «Таврика»; відсутнім у ПАТ «Банк «Таврика» права на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 18 грудня 2007 року; а також просила зобов'язати відповідну реєстраційну службу вчинити певні дії та ОСОБА_6 повернути їй оригінали документів, що стосуються її правовідносин із вищезазначеним банком.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано припиненим з 12 листопада 2013 року у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі зобов'язання ОСОБА_5 перед ПАТ «Банк «Таврика» за кредитним договором від 18 грудня 2007 року та додатковими угодами до нього в частині заборгованості за кредитом у розмірі 499 тис. 252 грн 30 коп.; визнати відсутнім у ПАТ «Банк «Таврика» права на стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2007 року та додатковими угодами до нього; визнати припиненими з 12 листопада 2013 року договір іпотеки від 18 грудня 2007 року та додаткову угоду до нього від 10 липня 2008 року, укладені між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_5; визнати відсутнім у ПАТ «Банк «Таврика» права на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 18 грудня 2007 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Таврика» просило скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Таврика» відхилено, рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2014 року залишено без змін.

У лютому 2015 року ПАТ «Банк «Таврика» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» ОСОБА_8 звернулося із заявою про перегляд вищезазначеної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2015 року справу допущено до провадження Верховного Суду України, у порядку гл. 3 розд. V ЦПК України.

Постановою Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року заяву ПАТ «Банк «Таврика» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» ОСОБА_8 задоволено частково, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга ПАТ «Банк «Таврика» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 липня 2011 року задоволено позов ПАТ «Банк «Таврика» до ОСОБА_5 і стягнуто з останньої заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2007 року у сумі 62 тис. 545 доларів США 71 цент, що еквівалентно 497 тис. 432 грн 30 коп. Виконання боргових зобов'язань позичальника було забезпечено договором іпотеки від 18 грудня 2007 року, за умовами якого в іпотеку банку була передана належна позивачу квартира.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2013 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, остання передала, а позивач прийняла право вимоги до ПАТ «Банк «Таврика» за договором про відкриття карткового рахунку від 18 січня 2012 року на суму 520 тис. грн.

20 березня 2013 року Національний банк України прийняв постанову про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика». Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від

20 березня 2013 року розпочато процедуру ліквідації вказаного банку.

Листом ПАТ «Банк «Таврика» від 11 липня 2013 року ОСОБА_7 було повідомлено, що відповідно до ч. 5 ст. 49 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимога останньої була включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягає задоволенню відповідно до четвертої черги вимог кредиторів, що відповідає ч. 1 ст. 52 вказаного Закону (а. с. 19).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суди виходили із того, що у правовідносинах, які виникли між позивачем і ПАТ «Банк «Таврика», у зв'язку з укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 договором про відступлення права вимоги, відбулося поєднання боржника та кредитора в особі ОСОБА_5, що відповідно до ст. 606 ЦК України є підставою для припинення кредитних зобов'язань позивача та припинення договору іпотеки.

Однак з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

За лексичним (етимологічним) значенням слів, викладеним у Великому тлумачному словнику сучасної української мови, «поєднання, поєднувати» - це збирати разом; складаючи, зливаючи, створювати одне ціле.

Отже, поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб - при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення.

З урахуванням вищезазначеного слід дійти висновку, що ст. 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

Отже, у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку за договором, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав згідно з договором право вимоги до банку, не можуть припинятись на підставі ст. 606 ЦК України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується.

За таких обставин слід дійти висновку, що у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України суди ухвалили рішення на основі не повно з'ясованих обставин у справі. При цьому суди неправильно визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню.

Отже, оскільки неповнота з'ясування цих обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2014 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов Т.Л. Ізмайлова А.О. Леванчук А.В. Маляренко Г.І. Мостова Головуючий Судді: