Справа № 489/2804/16-ц
Номер провадження 2/489/1755/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

03 жовтня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення відсотків за користування чужими грошима,

встановив

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто вартість безпідставно набутого майна в сумі 67612 грн. і судовий збір. Вказує, що кошти по цей день не сплачені. Позивач зазначає, що за таких обставин, він має право на стягнення з відповідача на свою користь відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 92529,74 грн. та судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не відомо.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

10.01.2014 Ленінським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 вартість безпідставно набутого майна в сумі 67612 грн. і судовий збір 676,12 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 10.02.2014 вказане рішення залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів позову, позивач зазначає, що відповідачем по цей час рішення суду не виконано, грошові кошти не сплачено.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позивач вказує, що розмір процентів договором не передбачено, положення статті 625 ЦК України застосуванню не підлягають, тому вважає за можливе застосувати в якості процентів за користування чужими грошима розмір пені встановлений Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а саме подвійну облікову ставку НБУ.

Відповідно до преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", суд прийшов до висновку, що перелік суб'єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Пунктом 2 резолютивної частини рішення рекомендовано ОСОБА_4 України законодавчо врегулювати питання щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання позичальниками - фізичними особами грошових зобов'язань у відносинах споживчого кредитування.

Як зазначив ВСУ в своїй постанові від 02.03.2016 (справа №6-2481цс15) стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Цією статтею регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Таким чином, до вказаних правовідносин не може бути застосовано проценти в розмірі 3 % річних.

Враховуючи, що позивач інших підстав для стягнення з відповідача відсотків не вказав, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 226 ЦПК України суд

вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування чужими грошима відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв