Провадження № 2-о/522/599/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявами ОСОБА_1, яка діє як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ОСОБА_2, котрий діє як представник за довіреністю ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1, яка діє як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_3 із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення щодо приналежності ОСОБА_3 до німецької національності.

Представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 первісна заява ОСОБА_1 була доповнена вимогою, щодо встановлення факту, що має юридичне значення щодо приналежності ОСОБА_1 до німецької національності.

Свої вимоги ОСОБА_1, яка діє як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який діє як представник за довіреністю ОСОБА_1 мотивували тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 походять з родині німців оскільки ОСОБА_4, котра є матір'ю ОСОБА_1 та відповідно бабусею ОСОБА_3 є німкенею. Дані обставини, на думку заявників, підтверджуються Свідоцтвом про народження (повторне) ОСОБА_4 серія НОМЕР_2, виданого 21 червня 1958 року Архівом записів актів громадянського стану м. Одеси Виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих де у графі національність щодо її батька зазначено «німець» та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року по справі 522/22861/16-ц, яким встановлено факт, що має юридичне значення щодо приналежності ОСОБА_4 до німецької національності.

У зв'язку з тим, що в жодному сучасному документі, що видаються Державою Україна на підтвердження особи, не передбачені відомості про належність до будь-якої національності, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не можуть підтвердити свою німецьку національність по материнській лінії.

При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 досить вільно володіють німецькою мовою, постійно відвідують німецькі культурні заходи, все життя підтримують стосунки зі своїми родичами - німцями, які раніше проживали в м. Одесі, святкують німецькі свята та вважають себе приналежними до німецької національності. Також ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та їх родина підтримують тісні стосунки з Німецькою євангелічно-лютеранською церквою України.

На даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 бажають відновити та підтвердити свою дійсну німецьку національність. Встановлення факту приналежності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до німецької національності, на думку заявників, необхідне для того, щоб підтвердити статус їх німецького коріння, відновити та зберегти етнічне походження їхнього роду. Також, на даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позбавлені можливості отримати гостьові візи до Федеративної Республіки Німеччина, де проживають їхні родичі, оскільки через неправильне зазначення національності вони втратили переважне право на відвідання вказаної країни без будь-яких перевірок та застережень.

15 грудня 2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси до участі у справі № 522/22861/16-ц у якості заінтересованої сторони було залучено Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

19 грудня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов лист Приморського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 5538/10-31 від 16 грудня 2016 року щодо участі у судовому засіданні у якому зазначалося, що Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області по суті заяв, поданих ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 заперечень та клопотань не має та просив суд розглядати справу № 522/22861/16-ц без участі його представника.

19 грудня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 у якому він просив суд розглянути справу цивільної справи № 522/22861/16-ц без участі ОСОБА_1 та її представників.

Із врахуванням наведеного, на підставі п. 3 ч.1 ст. 169, ч. 4 ст. 174, ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів.

Дослідивши надані докази по справі 522/22861/16-ц, суд вважає, що заява ОСОБА_1, яка діє як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який діє як представник за довіреністю ОСОБА_1, заінтересована особа Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (прізвище, ім'я та по батькові до реєстрації шлюбу - ОСОБА_1), народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, про що в книзі реєстрації актів про народження Приморським районним бюро ЗАГС м. Одеса 29 січня 1982 року здійснено актовий запис про народження № 142. Дані обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3, виданого 29 січня 1982 року Приморським районним бюро ЗАГС м. Одеса.

01 жовтня 2002 року ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу із громадянином Японії ОСОБА_6 змінила прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1, що підтверджується Витягом з книги посімейних записів від 20 травня 2005 року та штампом у паспорті громадянина України ОСОБА_1

17 січня 2003 року шлюб ОСОБА_1 із ОСОБА_6 було припинено у зв'язку із смертю останнього, що підтверджується Витягом з книги посімейних записів від 20 травня 2005 року.

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 від шлюбу із громадянином Японії ОСОБА_6, що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Одесі про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського міського управління юстиції 08 листопада 2002 року здійснено актовий запис про народження № 158. Дані обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4, виданого 08 листопада 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського міського управління юстиції. ОСОБА_3 є громадянином України.

Матір'ю ОСОБА_1 та відповідно бабусею ОСОБА_3 є ОСОБА_4 (російською ОСОБА_4). Дані обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_3, виданого 29 січня 1982 року Приморським районним бюро ЗАГС м. Одеса.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 за національністю є німкенею по батьківській лінії. Дані обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження (повторне) ОСОБА_4 серія НОМЕР_2, виданого 21 червня 1958 року Архівом записів актів громадянського стану м. Одеси Виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих де у графі національність щодо батька ОСОБА_4 ОСОБА_5 (російською ОСОБА_5) зазначено «німець». Також приналежність ОСОБА_4 до німецької національності підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року по справі 522/21008/16-ц, яким встановлено факт, що має юридичне значення щодо приналежності ОСОБА_4 до німецької національності. 19 грудня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року по справі 522/21008/16-ц набрало законної сили. У відповідності до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини щодо приналежності ОСОБА_4 до німецької національності встановлені і відображені у Рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року по справі 522/21008/16-ц носять преюдиціальний характер при розгляді справи № 522/22861/16-ц.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інші члени їхньої родини виховувалися та виховуються відповідно до німецьких традицій. ОСОБА_1, ОСОБА_3 постійно відвідують німецькі культурні заходи, все життя підтримують стосунки зі своїми родичами - німцями, які раніше проживали в м. Одесі, святкують німецькі свята та вважають себе німцями. У тому числі з боку ОСОБА_1 та її родини Німецькій євангелічно-лютеранській церкві України були подаровані певні духовні реліквії німецького народу (Біблія 1724 року на німецькій мові), що підтверджується листом Церковного управління (єпископату) Німецької євангелічно-лютеранської церкви України від 28 вересня 2014 року № 222.

Оскільки національність особи визначається національністю одного з батьків, то оскільки за національною приналежністю ОСОБА_4 є німкенею то ОСОБА_1 як її донька за національною приналежністю також є німкенею по материнській лінії. І відповідно оскільки за національною приналежністю ОСОБА_1 є німкенею то ОСОБА_3 як її син за національною приналежністю також є німцем по материнській лінії .

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 безпосередньо ідентифікують себе як німці, то є усі підставі встановити факти, що мають юридичне значення щодо приналежності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до німецької національності.

На підставі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

У відповідності до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання.

Згідно п. 3 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин.

Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року N 2494-XII, відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні»від 25 червня 1992 року N 2494-XII, до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Нормами ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні»від 25 червня 1992 року N 2494-XII, визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом.

Відповідно до ст. 269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 Цивільного кодексу України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя.

Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Починаючи з 1992 року на підставі постанови Верховною Радою України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-XII діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи - громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12 вересня 2002 року № 1367, яка в наступному втратила силу в зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 в новій редакції, була виключена графа про національність фізичної особи.

Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі який посвідчує таку особу.

Згідно з ч. 1 ст. 234 Цивільного-процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі ч. 2 ст. 234 Цивільного-процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст. 256 Цивільного-процесуального кодексу України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Встановлення фактів приналежності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до німецької національності необхідне для них для того, для того, щоб підтвердити статус їхнього німецького коріння, відновити та зберегти етнічне походження їхнього роду. Також, на даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позбавлені можливості отримати гостьові візи до Федеративної Республіки Німеччина, де проживають її родичі, оскільки через неправильне зазначення національності вони втратили переважне право на відвідання вказаної країни без будь-яких перевірок та застережень. Звідси факти, що просять встановити у своїх заявах ОСОБА_1, яка діє як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який діє як представник за довіреністю ОСОБА_1 мають юридичне значення.

Таким чином під час розгляду справи у суді факти належності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, до німецької національності були доведені. Також дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зростали в родині німців, усвідомлюють себе німцями, виявляли та виявляють на усіх періодах свого життя почуття національного самоусвідомлення та спільності з німцями тому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за національністю також є німцями за материнською лінією.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 235, 256-259 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяви ОСОБА_1, яка діє як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ОСОБА_2, котрий діє як представник за довіреністю ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт що має юридичне значення про те що ОСОБА_1 (прізвище, ім'я та по батькові до реєстрації шлюбу - ОСОБА_1), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Одесі, (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (ідентифікаційний номер): НОМЕР_1; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) за національністю є німкенею.

Встановити факт що має юридичне значення про те що ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Одесі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 за національністю є німцем.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя 19.12.2016