Пров. №2/766/5329/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя Гаврилов Д.В.,

секретар Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 200 дол. США, які були сплачені в якості передплати за отримання туристичних послуг, 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди та 8000 грн. на відшкодування послуг психолога.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач замовив у відповідача туристичну послугу та здійснив передоплату в розмірі 5280 грн. У звязку з труднощами на роботі він змушений був відмовитись від поїздки у тур, про що завчасно попередив відповідача. Однак відповідач відмовилась повертати внесені кошти. Своїми протиправними діями відповідач спричинила йому моральні страждання. Конфліктне спілкування з відповідачем спричинило нервове перенапруження та стрес, за подоланням цих наслідків позивач змушений був звернутись за допомогою до психолога.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували, просили відмовити в задоволенні позову, надали свої письмові заперечення.

Заслухавши учасників процесу, зясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Судом встановлено і вбачається з матеріалів справи, що відповідач у справі ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем і здійснює свою діяльність на території м. Херсона, надаючи туристичні послуги через туристичне агентство «ОСОБА_3 Тур».

30.08.2016 року до ФОП ОСОБА_2 звернулись кілька молодих людей, серед яких був і ОСОБА_1, та попросили допомоги в замовленні та оформлені документів для туристичного туру до Туреччини із бронюванням дати виїзду 14.09.2016 року.

За поясненнями відповідача позивача та його знайомих було детально проінформовано про умови різних туристичних продуктів, які надаються туристичним агентством «ОСОБА_4 Тур». Після детального ознайомлення із усіма умовами, позивачем та його знайомими було обрано готель ОСОБА_5 5 зірок, та на підтвердження намірів сплачено аванс для бронювання туру, особисто позивачем сплачено 5280 грн., на підтвердження чого було видано відповідну квитанцію.

31.08.2016 року позивач та його знайомі прибули до відповідача та просили змінити готель з власних переконань, після чого відповідачем було задоволено їх прохання та переброньовано готель на Аkka Аlіndas.

01.09.2016 року позивач зателефонував відповідачу та повідомив, що у звязку із складнощами на роботі він не може 14.09.2016 року летіти до Туреччини, у звязку із чим має відмовитись від обраного туру.

За поясненнями відповідача з метою запобігання конфлікту та забезпечення прав та інтересів клієнтів вона повідомила про можливість застосування до неї штрафних санкцій у звязку із односторонньою відмовою, й запропонувала обрати іншу дату або інші умови, або інші умови оплати із розстрочкою, але позивач категорично відмовився. Після чого вона повідомила позивачу, що зможе повернути сплачену грошову суму лише безготівковим шляхом, тому той має надати реквізити банківського рахунку, на який необхідно провести оплату, та розяснила, що для односторонньої відмови необхідно подати власноручно заповнену заяву клієнта.

02.09.2016 року відповідачем було направлено позивачеві смс-повідомлення з нагадуванням необхідності подати заяву про відмову і надати реквізити банківського рахунку.

05.09.2016 року позивач на адресу відповідача направив цінного листа з вимогою повернути грошові кошти.

13.09.2016 року позивач приїхав до відповідача, написав заяву про повернення грошових коштів у звязку із неможливістю виїзду за кордон. Ніж сторонами виникла конфліктна ситуація, через що були викликані охорона агентства та працівники поліції.

19.10.2016 року відповідач перерахувала грошові кошти в сумі 5280 грн. на депозит приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_6 для вручення їх позивачу. 25.10.2016 року вказані кошти були позивачем отримані.

21.10. 2016 року за скаргою позивача ОСОБА_7 з питань захисту прав споживачів у Херсонській області було проведено перевірку дотримання законодавства про захист прав споживачів, про що складено відповідний акт № 21. За результатами перевірки порушень не виявлено.

Висновки суду щодо заявлених позовних вимог наступні.

Щодо вимог про стягнення коштів, внесених в якості передоплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обовязок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Відповідно до матеріалів справи та показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд встановив, що відповідач не відмовляла позивачу в поверненні грошових коштів, а просила його надати реквізити банківського рахунку для їх перерахування та подати письмову заяву про відмову від запропонованого туристичного продукту. Позивач не був налаштований на співпрацю і своїми діями не сприяв в швидкому поверненню коштів. Отже, мало місце ухилення кредитора (позивача) від прийняття виконання зобовязання, що змусило відповідача виконати свої зобовязання шляхом внесення грошей у депозит нотаріуса.

Враховуючи те, що на підтвердження своїх вимог позивач надав квитанцію про сплату саме 5280 грн., а не 200 дол. США, а також те, що відповідач внесла на депозит нотаріуса саме 5280 грн., суд вважає, що відсутній предмет спору, а тому в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди.

Згідно вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В пункті 4 зазначеної постанови звернуто увагу судів, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд вважає, що належними та допустимими доказами позивач не довів суду, що протиправними діями позивача йому було спричинено моральну шкоду. При цьому суд враховує те, що між сторонами виник конфлікт, а дії самого позивача не були сумлінними у його правовідносинах з відповідачем.

За наведених обставин вимоги про відшкодування моральної шкоди також є необґрунтованими.

Щодо вимог про відшкодування оплати вартості послуг психолога.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб в межах заявлених вимог.

Згідно вимог ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 212 ЦПК України визначено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Аналіз наведених положень дає суду підстави вважати, що для покладення відповідальності на особу за заподіювання майнової шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди, протиправність дій, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою та вина в заподіянні шкоди.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявність причинного зв'язку між протиправними діями відповідача і необхідністю скористатись послугами психолога. Жодних доказів того, що позивачу спричинено психологічний стрес, суду також не надано. Крім того, психологічний стрес міг бути спричинений позивачу за різних обставин (складнощі на роботі, неприємності в особистому житті, хвороба і таке інше), у тому числі і неповязаних з діями відповідача. Тому в задоволенні позову в цій частині слід також відмовити.

Керуючись ст.ст. 23, 537, 1066, 1167, 1092 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_10