Справа № 462/3128/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 листопада 2016 року Залізничний районний суд міста Львові в складі головуючого судді Румілової Н.М., при секретарі Кіптіла В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Залізничний районний відділ Державної міграційної служби ГУМВС України у Львівській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 3.06.2016 року звернувся до суду з позовом , в якому зазначив , що 21 січня 2015 року між ним та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі звільнили квартиру, однак не знялись з реєстрації . Його права власника порушені. Просить визнати відповідачів такими , що втратили право користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома.

Представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судове засідання надала суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечила, позовні вимоги просила задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, заперечень суду не надали, у звязку з чим у відповідності до ст.224 ЦПК України за згодою позивача , суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення.

Відповідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Конституцією України (ст.41) та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4 , №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст..383 ЦК України та ст..150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору , посвідченого 21 січня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в реєстрі за № 22 , є позивач по справі ОСОБА_1 зазначене підтверджується і Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №32490353 від 21.01.2015 року .

Згідно довідки КП «Сяйво » від 25.02.2015р. у зазначеній квартирі зареєстровані позивач та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, квартира складається з 2-х кімнат, жилою площею 31,3 кв.м.

Згідно до актів від 11.03.2015 р. , 5.06.2015 р., 17.02.2016 р., складених комісією ЛКП «Граніт» , вбачається, що відповідачі не проживають в квартирі власника , а саме у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд.

Відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном.

Реєстрація відповідачів , які не є членом сімї власника, у квартирі , що належить позивачу на праві власності перешкоджає у реалізації ним права власності у повному обсязі , тому позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на житло підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209,212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Залізничний районний відділ Державної міграційної служби ГУМВС України у Львівській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилою площею квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів , з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто Залізничним районним судом м.Львова за письмовою заявою відповідача, що має бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.М.Румілова