Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Монич О.В.

при секретарі - Пассер М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕс Банк» та Приватного нотаріуса ОСОБА_2, третя особа: МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання договору застави недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд позовною заявою до ПАТ «ВіЕс Банк» та Приватного нотаріуса ОСОБА_2 про визнання договору застави недійсним, мотивуючи його тим, що 08 травня 2008 року між нею та ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») був укладений кредитний договір № KF 48992 на придбання автомобіля, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 24036,00 доларів США. Кінцевий термін погашення до «07» травня 2016 року із відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних. Для забезпечення повернення вищезгаданого кредиту та відсотків тощо, між сторонами був укладений договір застави від 08.05.2008 року. В якості заставного майна був переданий автомобіль марки Volkswagen, марки golf, 5 1.6, 2008 року випуску, реєстраційний номер AO 7781 AM. В наслідок невиконання ОСОБА_1 договірних зобов'язань по сплаті кредиту приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 видано виконавчий напис від 11.03.2015 року щодо звернення стягнення на заставне майно, а саме автомобіль марки Volkswagen, марки golf, 5 1,6, 2008 року випуску, реєстраційний номер AO 7781 AM. Вважає, що договір застави від 08.05.2008 року укладений з порушенням законодавства України і як наслідок цього приватним нотаріусом ОСОБА_2 незаконно видано виконавчий напис, який не підлягає виконанню.

Просить суд визнати п. 5.2. договору застави, укладеного восьмого травня дві інеячі восьмого року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» та ОСОБА_1, зареєстрованого в реєстрі за № 1532 та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 в частині можливості звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, - недійсним, також визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від одинадцятого березня дві тисячі п'ятнадцятого року, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 751.

Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду справи.

Представник відповідача ПАТ «ВіЕс Банк» в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений, надав суду заяву відповідно до якої проти задоволення позову заперечує тат просить суд розглянути справу у його відсутності.

Представник третьої особи: МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до кредитного договору договір KF 48992 вбачається, що 08 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») був укладений кредитний на придбання автомобіля, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 24036,00 доларів США з кінцевим терміном погашення до «07» травня 2016 р.

Для забезпечення повернення вищезгаданого кредиту та відсотків тощо, між сторонами був укладений договір застави від 08.05.2008 року. В якості заставного майна був переданий автомобіль марки Volkswagen, марки golf, 5 1.6.2008 року випуску, реєстраційний номер AO 7781 AM.

Відповідно до виконавчого напису приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було виданого 11.03.2015 року виконавчий напис щодо звернення стягнення на заставне майно, а саме автомобіль марки Volkswagen, мароки golf, 5 1,6, 2008 року випуску, реєстраційний номер AO 7781 AM у звязку з невиконання ОСОБА_1 договірних зобов'язань по сплаті кредиту

Згідно ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. З ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 5.2 договору застави звернення стягнення на Предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; в позасудовому порядку, згідно Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» або іншим способом на вибір Заставодержателя, які не суперечать чинному законодавству України.

Згідно із ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Уст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме:

- передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

- продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

- відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимога у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

- переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено.

Оскільки зміст договору суперечив спеціальному закону, в цій частині він є недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203 ЦК України.Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року, яким ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів; та реєстрацію обтяжень» доповнено п. 5, встановлено, що дія нього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Таким чином, звернення стягнення на предмет застави на підставі зижонавчого напису нотаріуса не відповідає вимогам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин (08 травня 2008 року).

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року, при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34,36,87,88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис (може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актом з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а випадках, коли законом встановлено інший сірок давності - не минув цей строк. Виконавчий напис було вчинено в межах цього строку.

Виходячи із змісту нотаріального напису заборгованість по кредиту виникла за період від 01.10.2014 року по 11.03.2015 року. Однак, приватним нотаріусом не досліджувалися первинні документи, а саме те, що за період з 02.10.2014 року по 02.02.2015 року позивачем сплачувався кредит.

На підставі наведеного, керуючись ЗУ «Про заставу», ст. ст. 209, 212, 214, 215, 218, 226, 228, 229, 232, 233 ЦПК України, ст. ст. 60, 203, 590, ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕс Банк» та Приватного нотаріуса ОСОБА_2, третя особа: МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання договору застави недійсним задовольнити.

Визнати п. 5.2. Договору застави, укладеного восьмого травня дві тисчі восьмого року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» та ОСОБА_1, зареєстрованого в реєстрі за № 1532 та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 в частині можливості звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення Виконавчого напису нотаріуса, - недійсним.

Визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис від одинадцятого березня дві тисячі п'ятнадцятого року, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 751.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4