У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 22 серпня 2013 року вона придбала в ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. за реєстровим № 2570 та сплатила за неї 400 тис. грн.

На момент укладення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_6 мала зареєстроване в установленому законом порядку право власності на квартиру АДРЕСА_1 набуте на законних підставах. Підстави права власності на спірну квартиру перевірено нотаріусом Харківського міського нотаріального округу. Зазначає, що вищезазначена квартиру придбана позивачем відповідно до вимог чинного законодавства на підставі цивільно-правової угоди - договору купівлі-продажу.

26 лютого 2015 року позивачу стало відомо, що на вказану квартиру накладено арешт відповідно до ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2014 року у справі № 641/8730/13-ц за позовом ОСОБА_5 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», треті особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_6 про визнання результатів прилюдних торгів оформлених протоколом по проведенню прилюдних торгів, недійсними, визнання недійсним та скасування протоколу проведення прилюдних торгів.

Позивач вважає, що своїми діями ОСОБА_5 не визнає та оспорює той факт, що позивач є добросовісним набувачем нерухомого майна, не визнає та оспорює право власності на вказану квартиру, а також перешкоджає розпорядженню нею, накладення арешту на зазначену квартиру ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2013 року у справі № 641/8730/13-ц унеможливлює розпорядження цим майном.

З огляду на викладені обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2016 року, позов залишено без задоволення.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судами установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22 серпня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2570 та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В., продавець ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_4 на умовах купівлі-продажу належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 серпня 2013 року № 8371583 власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2 зазначено ОСОБА_4

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, правильним є висновок судів про те, що ОСОБА_4 на час розгляду справи є власником спірної квартири, право власності позивача на спірну квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку та ніким не оспорюється, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання позивача власником квартири, задоволенню не підлягають.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати. У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту, оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з позовом обрано неналежний спосіб захисту свого права, а тому суди правильно відмовили у задоволенні позову в частині визнання позивача добросовісним набувачем.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 24 вересня 2013 року № 9864303 убачається, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2013 року було заборонено укладати угоди щодо відчуження будь-яким способом квартири АДРЕСА_2, яка на праві власності належить ОСОБА_4

Оскільки вказана ухвала суду про забезпечення позову була прийнята в межах розгляду іншої цивільної справи, тому суди дійшли правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, задоволенню не підлягають, оскільки позивач не позбавлена права в порядку ст. 154 ЦПК України звернутися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2013 року.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Л.М.Мазур

Т.О.Писана