Провадження № 2/127/1094/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач являється власником будинку №43 (41) по вул. Павленка в м. Вінниці, згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлю №1039 від 26.03.1973 року.

В належному позивачу будинку з 23.08.1998 року зареєстрований син позивача відповідач ОСОБА_3, а з 18.12.2002 року зареєстрована дружина сина відповідач ОСОБА_4

Однак, відповідачі близько 13 років в будинку позивача не проживають, не сплачують комунальні платежі за користування будинком, їхніх речей в будинку також немає. Адреса їх проживання на даний час позивачу не відома.

Відповідачі не бажають добровільно знятися з реєстрації місця проживання, як і не бажають приймати участь у сплаті комунальних витрат за будинок, які позивачу важко самостійно сплачувати.

У звязку з вищевикладеним позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні правом власності, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщення, що знаходиться за адресою: вул. Павленка, 43, м. Вінниця, та зняття останніх з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю ОСОБА_6 до судового засідання не зявилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення просить врахувати та захистити житлові права дітей.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлю №1039 від 26.03.1973 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №152 від 01.03.1973 року позивач ОСОБА_1являється власником будинку №43 (41) по вул. Павленка в м. Вінниці (а.с.5).

Вказаний будинок був побудований позивачем в період її шлюбу із ОСОБА_10, тому являвся спільним майном подружжя.

10.04.1987 року ОСОБА_1 зі згоди чоловіка подарувала 21/50 частки будинку своїй сестрі ОСОБА_7, у спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_10 залишилося 29/50 часток даного будинку.

Вищевикладені обставини встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2016 року у цивільній справі №127/3995/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом (а.с.134-135), а тому дані обставини в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2016 року у вищезазначеній справі визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 на 29/200 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами №45 (41, 43) по вул. І. Пулюя (Павленка) у м. Вінниці; а також визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 на 29/200 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами №45 (41, 43) по вул. І. Пулюя (Павленка) у м. Вінниці (а.с.134-135).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 являються співвласниками будинку з господарськими будівлями та спорудами №45 (41, 43) по вул. І. Пулюя (Павленка) у м. Вінниці.

Відповідно до домової книги на будинковолодіння №43 по вул. Павленка в м. Вінниці встановлено, що у будинку зареєстровані відповідач ОСОБА_3 зі своєю сімєю: дружиною ОСОБА_4, сином ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, сином ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, сином ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.136-140), що також підтверджується змістом довідки квартального комітету «Малі-Хутора «Центр» від 22.10.2015 року №1463 (а.с.43).

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до вимог статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

А тому, зважаючи, що відповідач ОСОБА_3 являється власником 29/200 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами №45 (41, 43) по вул. І. Пулюя (Павленка) у м. Вінниці, а дружина відповідача ОСОБА_4 та неповнолітні діти ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, вселились у вказаний будинок як члени сімї власника ОСОБА_3, тому останні правомірно зареєстровані у вказаному будинку та в силу закону не можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ч.2 ст.405 ЦК України, більше того зняті з реєстрації місця проживання.

Більше того, в судовому засіданні з показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 достовірно встановлено, що відповідачі постійно не проживають, однак періодично приїздять у будинок №45 (41, 43) по вул. І. Пулюя (Павленка) у м. Вінниці, що законом не заборонено.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх покази дані в судовому засіданні обєктивно підтверджуються іншими доказами по справі.

А тому, наданий позивачем акт від 22.05.2016 року про те, що відповідачі не проживають у вищезазначеному житловому будинку понад 13 років, як на підставу про задоволення своїх позовних вимог, суд не приймає до уваги, оскільки останній спростовується встановленими в судовому засіданні вищенаведеними обставинами.

З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150 ЖК УРСР, ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України ст.ст.10, 60, 88, 158, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: