АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 82 /2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Маліновська В.М.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 р.

в справі за позовом ТОВ «Голденбрідж» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1

про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого

незаконного володіння

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 р. частково задоволено позов ТОВ «Голденбрідж» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння. Так, визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19 липня 2013 р., а саме: квартири АДРЕСА_1, що укладений між ТОВ «Голденбрідж» в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_3; витребувано у ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 та повернуто її ТОВ «Голденбрідж».

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, протоколом № 1/2013 Загальних зборів учасників ТОВ «Голденбрідж» від 21.01.2013р. на посаду директора Товариства з 21 січня 2013 р. було призначено ОСОБА_5 та надано їй повноваження та право підпису всіх фінансово-господарських документів Товариства, в будь-яких фінансових установах, установах банків та інших організаціях на території України з усіх питань фінансово-господарської діяльності Товариства (а.с.26).

Згідно Наказу ТОВ «Голденбрідж» (по особовому складу) №01-К від 22.01.2013 р. ОСОБА_5 приступила до виконання обов'язків директора ТОВ «Голденбрідж» з 22 січня 2013 р. (а.с.28).

Згідно протоколу № 3/2013 від 15.02.2013 р. загальних зборів учасників ТОВ «Голденбрідж» на підставі договору купівлі-продажу 100% частки у статутному капіталі, до складу учасників Товариства було прийнято Корпорацію Азюр Груп Холдинг С.А. та виведено із складу учасників Товариства ОСОБА_9; статутний капітал Товариства належить єдиному учаснику Товариства - Корпорації Азюр Груп ХолдінгС.А. (а.с.27).

Згідно п.п.10.6.4. Статуту ТОВ «Голденбрідж», затвердженого Протоколом № 3/2013 Загальних зборів учасників від 15.02.2013 р. (а.с.27), директор ТОВ має право, зокрема, без довіреності здійснювати дії від імені Товариства, укладати договори (контракти) та чинити юридичні дії від імені Товариства, видавати довіреності, тощо (а.с. 6-21).

Вподальшому, на підставі протоколу №30/06 Загальних зборів учасників ТОВ «Голденбрідж» від 30 червня 2013 р. ОСОБА_5 було звільнено з посади директора Товариства з 30.06.2013 р., та призначено на посаду директора ТОВ - ОСОБА_2 з 01.07.2013 р. (а.с.29).

19 липня 2013 р. між ТОВ «Голденбрідж» в особі директора ОСОБА_2 та громадянином України ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В., що зареєстрований в реєстрі за № 532 (а.с.34-35), відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 та належить продавцю - ТОВ «Голденбрідж» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САЕ № 940575, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м.Києві 28.02.2013 р., індексний номер: 862536, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 28.02.2013 р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 0.

Далі, 11 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Атаманюк В.А. та зареєстрований у реєстрі за № 2195 (а.с.112-114), за яким ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняла квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду м. Києва від 02 квітня 2014 р. в справі № 910/16400/13 за позовом Корпорації Азюр Груп Холдінг С.А. до ТОВ «Голденбрідж» встановлено, що відповідно до висновку №14705/14706/13-32 від 26.02.2014 р. судово-почеркознавчої експертизи, проведеної експертами КНДІСЕ, підпис від імені ОСОБА_12 (директор Азюр Груп Холдінг), що міститься у рядку «Директора ОСОБА_12» графи «підписи» у протоколі №30/06 від 30.06.2013 р. загальних зборів учасників ТОВ «Голденбрідж», виконаний не ОСОБА_12, а іншою особою з деяким наслідуванням його підпису (а.с.30-33), а тому, суд дійшов висновку щодо відсутності кворуму для проведення загальних зборів та визнав недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Голденбрідж», яке оформлене протоколом №30/06 від 30.06.2013 р. (а.с.36-39).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідносини, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р., відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України на момент вчинення правочину.

Згідно ст.203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є : зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.3 ст.61ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки, рішенням господарського суду м. Києва рішення загальних зборів учасників ТОВ «Голденбрідж», яке оформлене протоколом №30/06 від 30.06.2013 р., за яким ОСОБА_2 з 01.07.2013 р. призначено директором TOB «Голденбрідж», визнано недійсним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.07.2013 р. було здійснено з порушенням вимог ст.203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину, а саме позивача - ТОВ «Голденбрідж», і відповідності такого правочину його внутрішній волі, а тому, відповідно до ст. 215 ЦК України такий правочин визнав недійсним.

Виходячи із змісту абз.2 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,- договір купівлі-продажу квартири від 11.10.2013 р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не потребує визнання його недійсним, оскільки, такий правочин вже було вчинено після недійсного правочину, а саме : після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.07.2013 р. між ТОВ «Голденбрідж» та ОСОБА_3

До того ж, доказів щодо сплати покупцем - ОСОБА_3 коштів продавцю - ТОВ «Голденбрідж» за продаж спірної квартири АДРЕСА_1, відповідно до умов договору-купівлі продажу від 19.07.2013 р., в матеріалах справи не міститься.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірна квартира № 9 за вказаною вище адресою, вибула з володіння позивача - ТОВ «Голденбрідж» не з його волі.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст. 387 ПК Українивласник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 р. № 5, відповідно до положень ч.1 ст.388 ПК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

З огляду на викладене суд обґрунтовано дійшов висновку, що оскільки, спірна квартира вибула з володіння позивача не з його волі, то вона підлягає витребуванню у набувача - відповідачки ОСОБА_1

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, а саме, щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19.07.2013 р. та витребування майна з чужого незаконного володіння у добросовісного набувача - відповідачки ОСОБА_1

Щодо решти вимог, то суд правильно зазначав про відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1- відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :