У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_6, якому на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1, а також грошовий вклад в Ощадному банку України.

Вважає, що після смерті батька він прийняв спадщину, являючись єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки його мати - а дружина померлого ОСОБА_7, померла у 1989 році, а його рідний брат (син померлого) ОСОБА_8, помер у ІНФОРМАЦІЯ_1. Інших спадкоємців чи третіх осіб, права чи законні інтереси яких можуть бути порушені в разі визнання за ним права на спадщину, немає.

Тривалий час він не міг звернутися до нотаріуса із питанням оформлення спадщини, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно у спадкодавця, а коли такі документи були відшукані, то виявилося, що в них виявлено ряд неточностей щодо написання прізвища, ім'я та по батькові власника майна, а також допущено помилку у нумерації житлового будинку. В зв'язку з цим нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину.

За таких обставин, просив задовольнити позов та визнати за ним право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та грошовий вклад.

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду, як третя особа на стороні відповідача, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, посилаючись на те, що вона є дочкою рідного брата позивача ОСОБА_8 та онукою ОСОБА_6 Разом із батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_5, дідом ОСОБА_6 постійно проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 що належав дідові на праві власності. Після смерті діда, ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщину прийняв її батько (син померлого) ОСОБА_8 і вона з батьками надалі постійно проживала в цьому ж житловому будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько помер. Свідоцтво про право на спадщину після смерті діда батько за життя у нотаріуса не отримував. Вважає, що вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого батька ОСОБА_8, який, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняв спадщину після смерті свого батька. Спадщину після смерті батька вона прийняла, оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини. До цього часу оформити право на спадщину у нотаріуса не змогла по причині відсутності у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно та через розбіжності у написанні прізвищ діда та батька у різних офіційних документах. Одночасно просить врахувати, що на час відкриття спадщини після смерті батька вона була неповнолітньою, оскільки народилася у 1993 році.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19 лютого 2016 року, рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким її позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно ОСОБА_6, а саме житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та вклад в сумі 4 953 грн 51 коп. на компенсаційному рахунку в Гощанській філії Ощадбанку № 10017/0151.

У решті рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Отже, судові рішення в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно не оскаржуються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 1268, 1270, 1272, 1276 ЦК України дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Оскільки ні ОСОБА_5, ні її батько - ОСОБА_8, не відмовлялися від спадщини і будь-які відомості з цього приводу у спадковому реєстрі відсутні, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 прийняла спадщину, а тому є власником спадкового майна.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик