АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: відповідача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про виселення з квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про виселення з квартири.

Справа №756/1999/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/4984/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Маринченко М.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 11 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №26-07-Ил/10, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 198000 доларів США з терміном погашення кредитних ресурсів до 10 жовтня 2022 року та з оплатою по процентній ставці 16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному графіком погашення кредиту та сплати процентів, який є невід'ємним додатком до договору.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_2 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Оболонського районного суду від 31 січня 2012 року у справі №2-464/12 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за банком права на продаж квартири будь-якій особі-покупцеві, у зв'язку з чим банк неодноразово звертався до відповідачів з письмовими вимогами про виселення з квартири, проте відповідачі відмовляються виселятись.

На підставі викладеного позивач просив виселити відповідачів ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про виселення з квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду представником позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (т.3 а.с.38, 39, 40, 41, 42), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10, за умовами якого банком надано ОСОБА_2 кредит у сумі 198000 доларів США терміном до 10 жовтня 2022 року шляхом відкриття позичальнику відновлювальної кредитної лінії. Процентна ставка за користування кредитом становила 14% річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати помісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному графіком погашення кредиту та сплати процентів, який є невід'ємним додатком до договору.

11 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника-відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №26-07-Ил/10 від 11 жовтня 2007 року передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Зі змісту іпотечного договору вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05 липня 1996 року, зареєстрованого на товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» за реєстраційним номером 5005-А2567 та в Київському міському бюро технічної інвентаризації 10 липня 1996 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Оболонського районного суду від 31 січня 2012 року у справі №2-464/12 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання банку права на продаж квартири будь-якій особі-покупцеві з наданням банку усіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 та матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи у квартирі без реєстрації проживають він, його дружина ОСОБА_2 та їх повнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З матеріалів справи вбачається, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки банк 06 березня 2012 року, 30 липня 2012 року, 04 листопада 2013 року, 26 березня 2014 року направляв відповідачам вимоги про виселення з квартири.

В матеріалах справи містяться зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до яких ОСОБА_2 отримав вимогу 08 серпня 2012 року. 03 вересня 2012 року та 02 січня 2014 року, ОСОБА_2 отримала вимогу 26 березня 2012 року та 08 серпня 2012 року.

Проте з пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що відповідачі продовжують проживати у квартирі, оскільки не мають права власності на інше нерухоме майно, де б вони могли проживати. Доказів наявності у власності відповідачів іншого нерухомого майна (будинку чи квартири)суду не надано.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно ч. 2 до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно ч. 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Порядок виселення з жилих приміщень встановлений у ст.109 ЖК Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом .

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч. 3 ст.109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Таким чином, частина друга ст.109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Вказана правова позиція викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року в справі №6-39цс15.

Отже, за змістом вказаних норм особам, які виселяються з квартири, яка є предметом іпотеки, але не була придбана за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цієї квартири, одночасно має бути надано інше постійне жиле приміщення.

З іпотечного договору вбачається, що ОСОБА_2 набула право власності на передану в іпотеку квартиру до укладення договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» 05 липня 1996 року, тобто кредит було отримано позичальником не для придбання квартири, переданої в іпотеку банку.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, оскільки квартиру було придбано не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цієї квартири, а тому підстави для виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого постійного жилого приміщення - відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: