Провадження №2/523/5520/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р.

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

при секретарі - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання дійсним договору № 95 купівлі-продажу квартири №19 у будинку №24 «а» по вул.Ювілейній ( нова назва-вулиця ОСОБА_4) в місті Одесі, укладеного 18 травня 1995 року на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 травня 1995 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_5 купила квартиру №1 , яка розташована в місті Одесі по вул. Ювілейній (нині - ОСОБА_4) у буд.№24«а». Відповідач ОСОБА_2, продавець за договором, діяла через свого представника.

Договір купівлі продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, був складений у письмовій формі та зареєстрований на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості». Вчинивши зазначений біржовий правочин купівлі-продажу ОСОБА_5 прийняла квартиру у власність і стала власником квартири .

Сторони за договором домовились відносно усіх суттєвих умов правочину, що підтверджується письмовим доказом Договором № 95 від 18.05.1995 року. Продавець та покупець повністю виконали всі умови договору: ОСОБА_5 розрахувалась з продавцем, прийняла квартиру у власність, зареєструвалася за вищевказаною адресою, постійно мешкала у цій квартирі та сплачувала комунальні платежі, а відповідач отримала гроші від покупця до підписання цього договору та звільнила квартиру.

В подальшому будь-яких спорів з приводу біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна № 95 від 18.05.1995 року між продавцем та покупцем не виникало.

Нотаріально договір не оформляли, так як працівники товарної біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» запевнили в тому, що біржові договори купівлі-продажу не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, про що також зазначено в тексті договору та і відповідач не бажала звертатися до нотаріальної контори.

19.12.2013 року ОСОБА_5 померла, після її смерті залишилось спадкове майно, а саме квартира № 19 у будинку № 24 «а» по вул. Сергія Ядова ( раніше вул.Ювілейна) в місті Одесі.

У спадкодавця ОСОБА_5 був син, батько позивача, ОСОБА_6, який помер 10 грудня 2010 року, до відкриття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5.

Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті баби, за правом представлення. Інших спадкоємців першої черги не має. Після звернення до нотаріальної контори позивачу було розяснено, що оскільки ОСОБА_2, як продавець квартири, діяла через представника, то такі угоди не могли бути зареєстровані на біржі і рекомендувала позивачу звернутися до суду з позовом про визнання вказаного договору дійсним.

Сторони, повідомлені належним чином, в судове засідання не зявились. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. З заявами про відкладення справи не звертались. В матеріалах справи є заява представника позивача про підтримання позовних вимог та слухання справи у її відсутність. Відповідач ОСОБА_3 надала заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі , в якій просила розглядати справу у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ході розгляду справи було встановлено, що 18 травня 1995 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_5 купила квартиру №19, яка розташована в місті Одесі по вул. Ювілейній (на теперішній час вулиця має назву ОСОБА_4) у буд. № 24 «а». Вказана квартира складається із однієї кімнати житловою площею 21,3 кв.м., загальною площею 39,9 кв.м. та яка належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 27.03.1995 року, зареєстрованого в МБТІ міста Одеси під №4 стр.140 кн 108 пр..

Договір купівлі продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, був складений у письмовій формі та зареєстрований на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» в «Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю» за реєстраційним № 95 від 18 травня 1995 р.. В подальшому договір купівлі-продажу був зареєстрований в ОБТІ 19.04.1996 року під номером 4 стр.128 кн.164пр., про що є відмітка на вказаному договорі. Вчинивши зазначений біржовий правочин купівлі-продажу ОСОБА_5 прийняла квартиру у власність і стала її власником .

Сторони за договором домовились відносно усіх суттєвих умов правочину, що підтверджується письмовим доказом Договором № 95 від 18.05.1995 року. Продавець та покупець повністю виконали всі умови договору, а саме ОСОБА_5 розрахувалась з продавцем, прийняла квартиру у власність, зареєструвалася за вищевказаною адресою, постійно мешкала у цій квартирі та сплачувала комунальні платежі, а відповідач ОСОБА_2 отримала гроші та звільнила квартиру. Продаж цієї квартири за вищевказаним біржовим договором купівлі-продажу сторонами було вчинено за 260 000 000 крб.., які були отримані відповідачем від покупця до підписання ними цього договору.

В подальшому будь-яких спорів з приводу біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна № 95 від 18.05.1995 року між продавцем та покупцем не виникало.

Нотаріально договір не оформляли, так як працівники товарної біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» запевнили в тому, що біржові договори купівлі-продажу не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, про це також зазначено в тексті даного біржового Договору.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо відносин, які виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають подовжувального характеру регулюються положеннями ЦК України 1963 року.

Враховуючи дату укладення угоди, до виниклих правовідносин застосовуються норми цивільного Кодексу Української УРСР в редакції 1963 року.

Як визначено нормами ст..224 ЦК Української УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Яких-небудь суперечок між сторонами договору судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак порушена форма угоди, тому що при оформлені її не була дотримана нотаріальна форма договору,передбачена ст..227 ЦК Української УРСР 1963 року.

Оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, але порушена її форма, суд вважає, що порушене право підлягає відновленню.

Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Оскільки вказана угода виконана повністю сторонами та досягнуто згоди з усіх його істотних умов, встановлених ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час вчинення вказаного біржового правочину, протизаконних умов біржовий договір не містить, але порушена лише його форма, суд може порушене право відновити на підставі ч.2 ст.47 ЦК України .

Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність» , який діяв станом на 1995 рік, визначено, що громадянин набуває право власності на майно одержане внаслідок укладення угод не заборонених законом.

19.12.2013 року ОСОБА_5 померла, про що 20.12.2013 року зроблено відповідний актовий запис за № 12331 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби ОМУЮ та видано свідоцтво про смерть.

Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме квартира № 19 у будинку № 24 «а» по вул.Сергія Ядова (раніше вул.Ювілейна) в місті Одесі. Відкрилась спадщина на вказану квартиру, яка складається із однієї кімнати житловою площею 21,3 кв.м., загальною площею 39,9 кв.м.

Як вбачається із спадкової справи №26/2016, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_5 залишила заповіт, посвідчений Першою одеською державною нотаріальною конторою 06 січня 2012 року за № 5-8, за яким вона заповіла усе своє майно матері позивача ОСОБА_3, своїй невістці. Відповідачка ОСОБА_3 спадщину за заповітом не прийняла, до нотаріуса з відповідною заявою не звернулась.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив та батьки.

У спадкодавця ОСОБА_5 був син, батько позивача, ОСОБА_6, який помер 10.12.2010 року до відкриття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Другим Приморським ВДРАЦ Одеського МУЮ 10.12.2010 року, актовий запис № 67.

Відповідно до ст.1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті баби, за правом представлення, згідно зі ст.1266 ЦК України. Інших спадкоємців першої черги не має.

03.10.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про те, що спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 він прийняв. Була заведена спадкова справа за № 26/2016р.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Листом № 488/02-14 від 25.10.2016 року приватний нотаріус Одеського міського округу ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_1, що наданий ним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18 травня 1995 року, зареєстрований Центральною біржею нерухомості, де сторона договору ОСОБА_2 (Продавець) діяла через представника і тому зазначені угоди не могли бути зареєстровані на біржі, так як біржові операції дозволялось здійснювати тільки членам біржі або брокерам (ст.15 Закону України «Про товарну біржу»), тому нотаріус рекомендувала йому звернутися до суду за визнанням дійсним біржового договору №95 від 18.05.1995 року.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним договір № 95 купівлі-продажу нерухомого майна від 18 травня 1995 року, зареєстрований на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості», за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_5 (яка померла 19 грудня 2013 року) купила квартиру під № 19 у будинку №24 «а» по вул.Ювілейній (нова назва - вулиця ОСОБА_4) в місті Одесі, загальною площею 39,9 кв.м. і житловою площею 21,3 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: