Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/598/16 головуючий у 1 інстанції Кучерук І.Г.
провадження № 22-ц/778/4175/16 суддя-доповідач Осоцький І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В, Гончар М.С.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Ленінський ВДВС Запорізького МУЮ про звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про звільнення від сплати аліментів, у якому просив суд звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_6, стягнутих рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2012 року, та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, мотивуючи тим, що починаючи з травня 2013 року аліменти ним не сплачувалися, бо дитина проживає сумісно з ним та знаходиться на його утриманні.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2016 року закрито провадження по справі в частині позовоних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.

Відповідно до додаткових письмових пояснень позивача, реєстрації місця проживання дитини, є АДРЕСА_1 з 15.11.2014 року, що підтверджується довідкою 01/4-459 від 14.04.2016 року реєстрації місця проживання особи. З травня 2013 року ОСОБА_6 постійно мешкала сумісно з ним, однак у грудні 2013 року виявила бажання жити з матір'ю так як вона скучила за нею та квартира ОСОБА_5 знаходилась близько до школи де навчалася ОСОБА_6. Він не заперечував, та перерахував подвійну суму аліментів. Однак у грудні 2013 року йому зателефонувала донька та розповіла що ОСОБА_5 вигнала її з квартири з одягом та усіма її речами.

Посилаючись на вищенаведене та на ч.2 ст. 29 ЦК України про те, що донькою ОСОБА_6 було обрано проживання сумісно з ним на момент коли їй виповнилось 14 років, вона вільна сама вибирати собі місце проживання, просив позов задовольнити.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову про звільнення від сплати аліментів, стягнутих за рішенням суду, внаслідок того, що дитина стала проживати з платником аліментів, суд обгрунтовно виходив з того, що нормами СК України та ЦК України такого способу захисту прав батька як платника аліментів не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2012 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі по 556 грн. щомісячно, починаючи з 21.02.2012 року та досягнення дитиною повноліття / а.с. 6, 54-55 /.

Згідно довідки МКП „Основаніє" від 03.02.2015 року № 143 ОСОБА_6 з 15.11.2014 року зареєстрована за адресою реєстрації батька ОСОБА_3, а саме: АДРЕСА_1 / а.с.112 /, в судовому засіданні при розгляді цієї справи остання підтвердила своє проживання за однією адресою з її батьком.

Нормами ст. 8 Сімейного Кодексу України передбачено: якщо майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Однак нормами Сімейного кодексу та Цивільного кодексу України заявленого позивачем способу захисту прав та обов'язків щодо звільнення від сплати аліментів не передбачено.

Тому судом правильно зазначено, що питання, пов'язані з припиненням обов'язку боржника за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2012 року, можуть бути вирішені позивачем в порядку ст. 369 ч.4 ЦПК України.

При цьому суд першої інстнації правильно не прийнято до уваги посилання позивача на вимоги норм ст. 223 ч.4 ЦПК України, якими передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них, оскількипроцесуальні норми права не можуть використовуватися як самостійні норми матеріального права.

Використання процесуальної норми як матеріальної норми права можливо тільки тоді, коли певні правовідносини не врегульовані відповідними нормами матеріального права або в них прямо зазначено про необхідність їх застосування до певних визначених правовідносин. В даному випадку правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати неповнолітніх дітей врегульовані главою 15 Сімейного кодексу України, яка передбачає, як умови участі батьків в утриманні неповнолітньої особи, так і звільнення їх від цього обовязку.

Також судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги посилання представника позивача на норми ст. 273 СК України, за якими, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати, також суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення, оскільки норми ст. 267-271, 273 СК України не врегульовують обов"язки батьків по утриманню дитини, а врегульовують обов"язки по утриманню інших членів сім"ї та родичів (Глави 22 СК України).

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам норм діючого законодавства і підстави для його скасування відсутні.

З доводами апеляційної інстанції про наявність підстав для застосування аналогії закону, а саме: норм Глави 22 СК України погодиться неможливо, так як права та обов"язки батьків по утриманню дитини врегульовано спеціальним законодавством, а саме: Главою 15 Сімейного Кодексу України.

Іншим доводам апеляційної скарги, які повторюють доводи позовних вимог дана належна оцінка судом першої інстанції, а тому додаткової аргументації вони не потребують.

Неявка відповідача та його представника при апеляційному перегляді оскаржувального рішення суду, належним чином повідомлених про це, що є їх процесуальним правом, на вищевказаний висновок суду апеляційної інстанції не впливає.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: