Справа № 691/1115/16-ц
Провадження № 2/691/559/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

за участю секретаря Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» (далі по тексту КЗ КОР «ОПНМО») про поновлення на роботі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що з 07.09.2015 року він був прийнятий на посаду медичної сестри до КЗ КОР «ОПНМО».

29.05.2016 року він отримав повістку про виклик на 13.06.2016 року до Городищенського РВК Черкаської області для проходження строкової військової служби.

06.06.2016 року він повідомив КЗ КОР «ОПНМО» про те, що 13.06.2016 року його викликають до Городищенського РВК для проходження строкової військової служби та направив оригінал повістки.

Згідно розпорядження №59 від 14.06.2016 року, за його заявою, він перебував у відпустці за власний рахунок з 01.06.2016 року по 12.06.2016 року.

13.06.2016 року він прибув до Городищенського РВК Черкаської області, що підтверджується листом №1854 від 23.09.2016 року та, 14.06.2016 року був направлений до військової частини № НОМЕР_1 , м. Черкаси, команда № НОМЕР_2 . 13.06.2016 року у Городищенському РВК йому пояснили, що призивають на строкову військову службу і відповідно до п. 2 ст.39 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» за ним, як за громадянином України, який призваний на строкову військову службу, зберігатиметься місце роботи (посада) та середній заробіток.

Разом з тим, відповідно до листа КЗ КОР «ОПНМО», від 01.09.2016 року, №1482, 18.07.2016 року на їхню адресу надійшла довідка Городищенського РВК, №396 від 14.07.2016 року про те, що він, ОСОБА_1 , 14.06.2016 року направлений до збірного пункту м. Черкаси для проходження строкової військової служби.

Станом на 07.10.2016 року він є військовослужбовцем строкової військової служби військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою №442 від 16.09.2016 року та витягом з наказу від 20.07.2016 року, №158-ос.

Починаючи з липня 2016 року, йому неодноразово телефонували з КЗ КОР «ОПНМО» з вимогою, щоб він написав заяву про звільнення за власним бажанням, а у разі невиконання їхньої вимоги, погрожували звільненням за прогули.

Для того, щоб отримати інформацію про те, чи дійсно зберігається за ним місце роботи та середній заробіток, він написав листа до КЗ КОР «ОПНМО», на якого, 11.09.2016 року, отримав відповідь де йшлося про те, що наказом №260-п від 03.08 2016 року його звільнено з посади медичної сестри 13.06.2016 року, на підставі п.З ст.36 КЗпП України, в зв`язку з призовом на строкову військову службу.

Посилаючись на вище викладене та на приписи ст.39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», п.3 ч.1 ст.36, ст.ст. 119, 235 КЗпПУ, просив скасувати наказ від 03.08.2016 року, №260-П, яким його було звільнено з займаної посади за п. З ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з призовом на строкову військову службу; поновити його на посаді медичної сестри КЗ КОР «ОПНМО»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з моменту звільнення, а саме з 13.06.2016 року.

В судовому засіданні, представник позивача, посилаючись на обставини та підстави, наведені в позовній заяві, вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що згідно ч.2 ст.39 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», гарантіями, передбаченими ч.3 ст.119 КЗпПУ, користуються тільки ті громадяни, які були призвані на строкову військову службу та прийняті на військову службу за контрактом у разі кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану. У 2016 році призов на строкову військову службу проводився на підставі Указу Президента України №122/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2016 році». У цьому Указі Президента України не зазначається про призов на строкову військову службу осіб у 2016 році під час кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації чи введення воєнного стану. Не визначені такі обставини на час призову ОСОБА_1 на строкову військову службу і другими нормативними актами. В Україні були періоди проведення мобілізації, але на час призову ОСОБА_1 на строкову військову службу, мобілізація не оголошувалась. Посилаючись на вищенаведене, просив в позові відмовити.

Розглянувши позов в межах заявлених вимог, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає до задоволення, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено що позивач, 13.06.2014 року, згідно повістки, з`явився до Городищенського РВК Черкаської області та був направлений до обласного збірного пункту м. Черкаси. 14.06.2016 року, ОСОБА_1 , був відправлений до військової частини НОМЕР_1 м. Черкаси, команда № НОМЕР_2 , для проходження строкової військової служби, що підтверджується довідкою Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковника ОСОБА_2 , від 23.09.2016 року, №1824 та копією військового квитка Серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_1 13.06.2016 року. Згідно копії наказу т.в.о. начальника 2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.07.2016 року, №158-ос, солдат ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження строкової військової служби з військової частини № НОМЕР_1 м. Черкаси, зарахований до списків особового складу загону та поставлений на всі види забезпечення.

Відповідно до ч. 6. ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», встановлені наступні види військової служби: 1) строкова військова служба; 2) військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; 3) військова служба за контрактом осіб рядового складу; 4) військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; 5) військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); 6) військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; 7) військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно ч.2 ст.39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції від 03.03.2016 року, що діяла на час призову ОСОБА_1 на строкову військову службу, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпПУ, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Виходячи з аналізу ч.6 ст.2 та ч.2 ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», суд вважає, що гарантії, передбачені ч.3 ст.119 КЗпПУ, розповсюджуються на громадян, що призвані на «строкову військову службу», як один із видів військової служби у розумінні ч.6 ст.2 вищезазначеного закону, і посилання представника відповідача на те, що ці гарантії можуть застосовуватись лише до громадян, які призвані на строкову військову службу при кризовій ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, є хибним, а тому вимоги позивача в частині: скасувати наказ від 03.08.2016 року, №260-П, яким його було звільнено з займаної посади за п. З ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з призовом на строкову військову службу, підлягають до задоволення.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст.235 КЗпПУ, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Прийшовши до висновку про те, що позивач був незаконно звільнений з роботи відповідачем, суд, враховуючи приписи ч.1 та ч. 2 ст.235 КЗпПУ, вважає, що вимоги позивача в частині: поновити його на посаді медичної сестри КЗ КОР «ОПНМО»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з моменту звільнення, а саме з 13.06.2016 року, також підлягають до задоволення.

Згідно довідки про доходи, без номера та дати, наданої представником відповідача в судовому засіданні та приєднаної до матеріалів справи, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 , на час звільнення, складала 1107 гривень 65 копійок. Беручи до уваги дату звільнення позивача 13.06.2016 року та дату ухвалення рішення 13.12.2016 року, суд вважає, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складе: 1107 грн.65 коп. х 6 місяців = 6645 (шість тисяч шістсот сорок п`ять) гривень 90 копійок.

Щодо клопотання представника позивача про відшкодування судових витрат в сумі 3500 гривень, то відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України, суд мав би стягнути з відповідача на користь позивача, належним чином підтверджені письмовими доказами витрати останнього на правову допомогу. Проте, представник позивача, не надав суду належних доказів, які б підтверджували вищезазначені витрати позивача, а тому суд позбавлений можливості прийняти рішення про їх відшкодування за рахунок відповідача.

При цьому, згідно положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі1653 (одна тисяча шістсот п`ятдесят три) гривні 60 копійок.

На підставі наведеного та керуючись ч. 6. ст.2, ч.2 ст.39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст.119, ч.1, 2 ст. 235 КЗпПУ, ст. ст. 4, 10, 11, 13, 14, 60, 61, 84, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України ЦПК України,

ВИРІШИВ :

позов задоволити. Скасувати наказ Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» від 03.08.2016 року, №260-П про звільнення ОСОБА_1 з посади медичної сестри 13.06.2016 року, в зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі п.3 ст.36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді медичної сестри Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» з 13.06.2016 року.

Стягнути з Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13.06.2016 року по час ухвалення рішення, що становить 6645 (шість тисяч шістсот сорок п`ять) гривень 90 копійок.

Стягнути з Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» на користь держави судовий збір у сумі 1653 (одна тисяча шістсот п`ятдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк, з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 19.12.2016 року.

Суддя В. О. Черненко