Номер провадження: 22-ц/785/5758/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 30 травня 2016 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» про визнання недійсним договору застави квартири,

встановила:

28.04.2016 позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 08.08.2003 року було укладено договір купівлі-продажу квартири №4, розташованої за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, 29-А, на підставі якого позивач стала власником даної квартири.

26.08.2003 року між позивачем та ПАТ АБ «Південний», з метою забезпечення кредитних зобовязань ТОВ «Техніон-Вінер Форд» перед ПАТ АБ «Південний», був укладений договір застави вказаної квартири.

В подальшому, а саме 19.04.2005 року між ОСОБА_3 та ПАТ АБ «Південний» був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно якого ПАТ АБ «Південний» став єдиним власником зазначеної квартири і ним до теперішнього часу.

Однак, позивачу стало відомо про існування на момент укладення вищевказаних правочинів не знятого арешту квартири АДРЕСА_1, який був накладений на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Одеси від 12.09.2000 року, та арешту, накладеного постановою державного виконавця Каплун О.Б. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.08.2003 року на підставі ухвали Господарського суду Одеської області по справі № 17-6-39-18/02-3145 від 19.08.2003 року.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати недійсним договір застави вищевказаної квартири, укладений 26.08.2003 року між ОСОБА_3 і ПАТ АБ «Південний» та посвідчений 26.08.2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 7398.

Крім того, разом із позовною заявою позивач надав суду заяву про забезпечення позову, згідно якої просив накласти арешт на квартиру № 4, що розташована у будинку № 29-А по проспекту Шевченка у м. Одесі, зазначаючи, що на підставі договору застави від 26.08.2003 року ПАТ АБ «Південний» на даний час є власником зазначеної спірної квартири, у звязку з чим існує ризик що відповідач у будь-який час може відчужити спірну квартиру третім особам, задля ускладнення і затягування розгляду справи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2016 року зазначена заява була задоволена (а.с 23).

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Південний» ставить питання про скасування даної ухвали про забезпечення позову від 30.05.2016 року та постановлення нової - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що забезпечення позову у вигляді арешту на вищевказану квартиру №4, розташовану за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, 29-А, є необхідним, оскільки невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно з абзацом першим п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. за № 9 (з наступними змінами), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є договір застави вищевказаної квартири, який 26.08.2003 року був укладений між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ АБ «Південний», з метою забезпечення кредитних зобовязань ТОВ «Техніон-Вінер Форд» перед ПАТ АБ «Південний», та який ОСОБА_3 просить визнати недійсним.

Таким чином, спірні правовідносини мають немайновий характер, про що безпосередньо заявлено заявником позовної заяви, з посиланням на п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (а.с. 6,7).

З цих підстав, слід дійти висновку про те, що у разі задоволення позову, рішення суду у цій справі неможливо виконати у примусовому порядку по закону України «Про виконавче провадження» та вирішити питання про зміну власника вищезазначеної квартири, оскільки в такому випадку її власником у будь-якому разі залишиться відповідач ПАТ АБ «Південний».

З огляду на викладене, доводи заявника апеляційної скарги про те, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №4, розташовану за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, 29-А, жодним чином не забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову, є обгрунтованими і слушними.

Однак судом першої інстанції зазначених обставин не було враховано, та не було прийнято до уваги те, що незастосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, що є предметом договору застави, не створить неможливості та не утруднить виконання рішення суду за даним позовом - про визнання недійсним договору застави, як то передбачено ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

Тобто, суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, не здійснив належної оцінки явної необґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; відсутності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням ч. 3 ст. 151 ЦПК України, а саме: за відсутності підстав для забезпечення позову, що є підставою для скасування ухвали суду.

Що стосується доводів представника апелянта стосовно того, що адвокат ОСОБА_6 не мав повноважень на звернення до суду з позовом і з заявою про забезпечення позову від імені позивача ОСОБА_3, то вони є безпідставними, оскільки спростовуються наявним у справі ордером серії ОД № 062707 від 03.02.2016 року на здійснення представництва інтересів позивача ОСОБА_3 в Приморському районному суді и Випискою із договору № 06-ц від 03.02.2016 року на здійснення представництва інтересів позивача ОСОБА_3 в Приморському районному суді по даній цивільній справі. Копія зазначених документів мається на а.с.14,15.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 ЦПК України, повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

З огляду на викладене, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 був наділений повноваженнями на звернення до суду з позовом від імені ОСОБА_3 та надавати від її імені до суду заяви та клопотання, у тому числі про забезпечення позову. Зазначене свідчить про відсутність порушень норм діючого цивільно-процесуального законодавства з боку головуючого у справі судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі та здійснених подальших процесуальних дій.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення її позову до ПАТ АБ «Південний» про визнання недійсним договору застави квартири відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року про забезпечення позову скасувати і постановити нову ухвалу про відмову ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення її позову до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» про визнання недійсним договору застави квартири.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_7

ОСОБА_2