Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що за умовами довічного утримання (догляду) від 26 травня 2015 року, укладеного між нею та ОСОБА_5, вона передала у власність відповідачу квартиру АДРЕСА_1 та належала їй на праві власності, а остання прийняла на себе зобов'язання забезпечувати її утримання довічно, а вразі втрати здоров'я також довічно доглядати. Договором було передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачеві від набувача оцінюється сторонами на рівні 500 грн та відповідач повинна сплачувати комунальні послуги за вищевказану квартиру. Зазначала, що з моменту укладання договору відповідач не виконувала своїх обов'язків, які передбачені п.12-13 договору, не звертала уваги на потреби позивача і стан її здоров'я, не забезпечувала її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, і повністю відмовляється її доглядати. За станом здоров'я позивач потребує медичної допомоги, проте відповідач жодного разу її не провідала, не доглядає за нею. Розірвати договір в добровільному порядку вона не бажає.

Ураховуючи наведене, позивач просила розірвати договір довічного утримання, укладений 26 травня 2015 року між нею і ОСОБА_5, та повернути сторони в первісний стан.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року, позов задоволено.

Договір довічного утримання, укладений 26 травня 2015 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Двірник І.В., зареєстрований в реєстрі за № 952, розірвано. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в

м. Дніпропетровськ. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 551,20 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонами, суди вірно застосовували положення ст. 774 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дали оцінку в порядку ст. 212 ЦПК України, встановили фактичні обставини справи та прийшли до правильного висновку про неналежне виконання набувачем

ОСОБА_5 своїх обов'язків зо договором довічного утримання, а саме: щотижневе забезпечення відчужувача продуктами харчування; придбання медикаментів та лікарських засобів; надання побутових послуг тощо. На спростування доводів позивача, відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо виконання покладених договором довічного утримання, умов.

Рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи касаційної скарги на висновки суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

І.М.Фаловська