Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2016 Справа №607/3452/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого-судді Братасюка В.М.

- за участю секретаря Чичкевич О.І.

- позивача ОСОБА_1

-представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення та одержання візи і виїзду за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, 05.11.2004р.н., про надання дозволу на виготовлення та одержання візи і виїзду за кордон в республіку Польщу, Федеративну Республіку Нвмеччина, Чеську Республіку, Словацьку Республіку, Іспанію, Республіку Болгарію без згоди та супроводу її матері ОСОБА_3, до 05.11.2022року.

В обґрунтування вимог посилається на те, що після розірвання шлюбу із відповідачем і по даний час дитина проживає із ним, наскільки йому відомо на початку вересня 2015року вона виїхала в США, про йому також повідомили її родичі, жодної участі в житті дитини вона не бере, дитина втратила з нею будь-який контакт і звязок. З огляду на дані обставини просить визначити місце проживання дитини разом із ним - батьком за адресою м.Тернопіль, вул.Збаразька,37 кімната 60. Крім того, враховуючи, що фактичне місцезнаходження відповідача невідоме, не зрозуміло також чи планує вона повертатися в Україну, а дочка ОСОБА_4 є інвалідом, страждає вадами слуху та затримкою мовного розвитку та потребує лікування та реабілітації за кордоном, просить суд надання дозволу на виготовлення та одержання візи і виїзду за кордон в республіку Польщу, Федеративну Республіку Німеччина, Чеську Республіку, Словацьку Республіку, Іспанію, Республіку Болгарію без згоди та супроводу її матері ОСОБА_3, до 05.11.2022року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просить суд позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає підстави суду визнати його неявку без поважних причин та дає можливість суду слухати справу у його відсутності з постановленням заочного рішення.

Представник третьої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги та висновок органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, який затверджений рішенням виконавчого комітету від 28.07.2016року - підтримала.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав:

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувли у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2003року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27.07.2015року

В шлюбі у сторін народилася дитина - дочка ОСОБА_4, 05.11.2004р.н., що стверджується свідоцтвом про народження Серії І-ИД №161735.

Згідно виписки з медичної карти хворого №972 Тернопільської обласної комунальної дитячої клінічної лікарні та посвідчення Серії ААГ №037482, ОСОБА_4 є дитиною інвалідом до 18років, їй поставлений діагноз двобічна приглухуватість ІV ступеня, затримка мовного розвитку.

Дитина ОСОБА_4, проживає разом із позивачем ОСОБА_1 за адресою м.Тернопіль, вул.Збаразька,37 кімната 60.

З ОСОБА_2 комісії ПП «ТернопільКомСервіс» вбачається, що ОСОБА_3 за адресою м.Тернопіль, вул.Збаразька,37 кімната 60 не проживає.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради від 13.06.2016 року для виховання, розвитку та проживання дитини ОСОБА_4, 05.11.2004р.н., за адресою м.Тернопіль, вул.Збаразька,37 кімната 60, створені всі умови.

Як вбачається із висновку органу опіки і піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28.07.2016року №640, орган опіки і піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, 05.11.2004р.н., разом з батьком за адресою м.Тернопіль, вул.Збаразька,37 кімната 60.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України№789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, 05.11.2004р.н., разом з батьком ОСОБА_1 за адресою м.Тернопіль, вул.Збаразька,37 кімната 60.

Разом з тим, в задоволенні вимог позивача про надання дозволу на виготовлення та одержання візи і виїзду за кордон дитини ОСОБА_4, 05.11.2004р.н. в республіку Польщу, Федеративну Республіку Нвмеччина, Чеську Республіку, Словацьку Республіку, Іспанію, Республіку Болгарію без згоди та супроводу її матері ОСОБА_3, до 05.11.2022року, слід відмовити оскільки слід враховувати, що суд має можливість відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» виносити рішення на конкретно визначений в часі разовий виїзд дитини без згоди одного із батьків, не позбавленого батьківських прав з зазначенням конкретного місця слідування дитини та стоку, на який дитина буде знаходитися за кордоном, та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди одного із батьків суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини та можливості спілкування з ним. (подібного висновку дійшов ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних прав в ухвалі від 16.03.2016 року у провадженні 6-33303ск15).

Керуючись принципом 6 Декларації прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації обєднаних націй від 20.11.1959р., статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України№789-XII від 27.02.1991р., ст.ст. 150,153,157,161 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», підп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 ст.ст. 4, 10, 11, 60, 212-215, 223, 226, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, 05.11.2004року народження з її батьком ОСОБА_1 в м.Тернополі по вул.Збаразька,37 кімната 60.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення заочного рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддя Братасюк В.М.