Справа 237/2683/13-ц
Номер провадження 2/237/61/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.16 м. Курахове

Мар'їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Ліпчанського С.М.,

при секретарі - Бахтіяровій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Курахове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та стягнення суми боргу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому вказав, що 31.12.2011 року він за договором позики надав відповідачу у борг гроші у розмірі 6 000,00 грн. зі строком повернення до 01.03.2012 року. Коли минув строк позики він звернувся до відповідача з приводу повернення позики, але відповідач у встановлений строк гроші не повернув. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 6000 гривень, моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень та судові витрати.

Позивач-відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач-позивач в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, надала суду зустрічну позовну заяву, в якій зазначила, що вона дійсно брала у позивача грошу у борг, але в подальшому передала йому банківську картку, з рахунку якої ОСОБА_1 зняв грошові кошти у розмірі 62 235,00 грн., тобто більше, ніж вона в нього позивача та приховав вказаний факт від суду. Вона звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення та на теперішній час відкрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. На підставі цього просить визнати правочин, укладений між нею та ОСОБА_1 недійсним та стягнути з нього суму у розмірі 50 932,00 грн.

Повно і всебічно зясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до наступного.

З договору позики від 31.12.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, встановлено, що остання отримала грошові кошти у розмірі 6 000 грн. зі строком повернення до березня 2012 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 000,00 гривень, а відповідач, отримавши їх, належним чином не виконав свої обовязки по їх поверненню.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України. кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача-позивача ОСОБА_2 щодо визнання правочину недійсним у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК встановлю, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 208 ЦК у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

Відповідно до ст. 209 ЦК правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Також у п. 19 зазначеної вище постанови Пленум Верховного Суду України, що помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідачем-позивачем суду не надано належних та допустимих доказів щодо вчинення правочину під впливом обману з боку позивача-відповідача, а так само щодо вчинення правочину під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

За змістом ч.1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідач вказаним правом не скористався, укладений договір позики, у встановленому порядку не оспорив.

Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що відповідач в однобічному порядку не виконав покладені на нього договором зобовязання по поверненню позики, а тому позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити через його недоведеність.

У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 229,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 250,00, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 1054, 610, 612 ЦК України, ст. ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 31.12.2011 року у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн., спричинену моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн., та судові витрати у розмірі 479 (чотириста сімдесят дев'ять) грн. 40 коп., а всього - 8 479 (вісім тисяч чотириста сімдесят дев'ять) грн. 40 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та стягнення суми боргу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 25.08.2016