Справа № 2-4955/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника заявниці - ОСОБА_1

представника позивача та третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_4 роз'яснення рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.05.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки житлового будинку та встановлення меж земельної ділянки, які перебувають у спільній частковій власності, треті особи: ОСОБА_2, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду з вищезазначеною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, 25.05.2015 року Подільським районним судом м. Києва винесено рішення у справі № 2-4955/11, яким зокрема встановлено постійний земельний сервітут (право проходу та право доступу) в інтересах ОСОБА_4 на частини сусідньої земельної ділянки ОСОБА_5 кадастровий номер НОМЕР_1) площею 12,17 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для проведення робіт з ремонту стін та даху її житлового будинку.

Зазначає, що виконання рішення в частині користування земельним сервітутом є незрозумілим оскільки рішенням суду не встановлено порядок та спосіб користування цим сервітутом, невизначено яким чином вона має право користуватися частинами сусідньої земельної ділянки ОСОБА_5

Посилається на те, що вказане вище не дає їй можливості користуватися цим сервітутом та обмежує її права власника частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, щодо користування та обслуговування її власністю.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 221 ЦПК України звертається з даною заявою до суду та просить роз'яснити рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.05.2015 року у справі № 2-4955/11 в частині користування земельним сервітутом, а саме: чи має право ОСОБА_4 з території своєї земельної ділянки проходити та право доступу на частини площею 12,17 кв.м. та площею 21, 70 кв.м. сусідньої земельної ділянки ОСОБА_5, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для проведення робіт з ремонту стін та даху її житлового будинку? Чи має право ОСОБА_5 встановлювати паркан між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_4 в частині де ОСОБА_4 має право проходу та доступу на його частини земельної ділянки згідно встановленого рішенням суду від 25.05.2015 року постійного земельного сервітуту? Чи має право ОСОБА_5 обмежувати будь-яким чином (встановлювати споруди, огороді, паркани тощо) ОСОБА_4 прохід та доступ з її земельної ділянки на частину (площею 12,17 кв.м. та площею 21, 70 кв.м.) його земельної ділянки?

Заявниця та її заявник в судовому засіданні підтримують заяву з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просять суд її задовольнити.

Позивач, представник позивача, третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечують проти заяви, мотивуючи зокрема тим, що рішення суду є цілком типовим як для подібного роду суперечок між сусідами, воно має детальну описану мотивувальну та резолютивну частину і не потребує жодних додаткових роз'яснень. Просять суд відмовити в задоволенні заяви.

Представник третьої особи - КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в судове засіданні не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати заяву у відсутність представника третьої особи - КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», відповідно до вимог ч. 3 ст. 221 ЦПК України, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду питання про роз'яснення рішення суду.

Заслухавши пояснення заявниці, представника заявниці, позивача, представника позивача, третьої особи - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні суду дійсно перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки житлового будинку та встановлення меж земельної ділянки, які перебувають у спільній частковій власності, треті особи: ОСОБА_2, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна».

Рішенням суду від 25.05.2015 року позовні вимоги позивача було задоволено частково.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, судом було, зокрема встановлено постійний земельний сервітут (право проходу та право доступу) в інтересах ОСОБА_4 на частину сусідньої земельної ділянки ОСОБА_5 (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 12,17 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для проведення робіт з ремонту стін та даху її житлового будинку, у таких межах:

- від точки «2», по тильній межі земельної ділянки на відстані 0,93 м у точку «16»;

- від точки «16», перпендикулярно тильній межі земельної ділянки на відстані 8,07 м в точку «19»;

- від точки «19», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 1,74 м в точку «20»;

- від точки «20», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 4,30 м в точку «6»;

- від точки «6», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 1,00 м в точку «5»;

- від точки «5», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 4,92 м в точку «4»;

- від точки «4», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 2,12 м в точку «3»;

- від точки «3», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 7,49 м в точку «2».

А також встановлено постійний земельний сервітут (право проходу та право доступу) в інтересах ОСОБА_4 на частину сусідньої земельної ділянки ОСОБА_5 (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 21,70 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для проведення робіт з ремонту стін та даху її житлового будинку, у таких межах:

- від точки «8», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 2,79 м в точку «29»;

- від точки «29», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 2,50 м в точку «28»;

- від точки «28», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 1,80 м в точку «27»;

- від точки «27», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 3,73 м в точку «26»;

- від точки «26», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 6,76 м в точку «25»;

- від точки «25», під кутом 37? на відстані 0,51 м в точку «24»;

- від точки «24», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 4,59 м в точку «23»;

- від точки «23», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 0,83 м в точку «22»;

- від точки «22», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 0,32 м в точку «21»;

- від точки «21», паралельно передній межі земельної ділянки на відстані 0,35 м в точку «12»;

- від точки «12», перпендикулярно передній межі земельної ділянки на відстані 2,86 м в точку «11»;

- від точки «11», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 0,42 м в точку «10»;

- від точки «10», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 8,11 м в точку «9»;

- від точки «9», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 5,24 м в точку «8».

Стаття 14 ЦПК України визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України, що якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, приватного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

При аналізі зазначеної норми вбачається, що тільки у виключних випадках, а саме коли рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд може його роз'яснити.

Визначення законодавцем в чинному цивільно-процесуальному законі такої процесуальної дії, як роз'яснення рішення суду викликане в першу чергу виключно з метою його виконання, що відповідає приписам ст. 124 Конституції України.

Як вже зазначалося вище, заявниця звертаючись із заявою про роз'яснення рішення суду вказує на те, що рішенням суду не встановлено порядок та спосіб користування сервітутом, не визначено яким чином вона має право користуватися частинами сусідньої земельної ділянки ОСОБА_5

Однак суд не може погодитись з такими твердженнями заявниці, оскільки чинним законодавством України не передбачено при винесенні рішення судом встановлювати порядок та спосіб користування сервітутом, а надано лише право суду встановлювати сервітут, що ним зроблено і було відповідно до вимог ст.ст. 401-404 ЦК України, ст.ст. 98-100 ЗК України та згідно запропонованого експертом варіанту відображеного у Висновку експертизи.

Зі змісту резолютивної частини рішення вбачається, що судом було чітко зазначено на користь кого встановлюється сервітут і які права користування частинами чужої земельної ділянками він надає із визначенням конкретних меж та координат. Заявницею під час розгляду справи не ставилося питання про незрозумілість висновку експерта в частині запропонованого ним варіанту сервітуту.

З врахуванням вищезазначеного, твердження заявниці про те, що судом не визначено яким чином вона має право користуватися вказаними частинами земельної ділянки ОСОБА_5 є безпідставними.

Також слід зазначити, що вказане рішення суду було предметом апеляційного оскарження.

Як вбачається з ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 01.10.2015 року, колегія суддів погодилась з позицією суду першої інстанції щодо встановлення безстрокового сервітуту на користь відповідача на певні земельні ділянки, які переходять у власність позивача,згідно рекомендацій експертів Київського інституту судових експертиз. Будь-яких зауважень стосовно незрозумілості встановленого судом сервітуту, колегія судді не зробила, а навпаки вказала, що рішення суду в цілому є обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ухвалене ним 25.05.2015 року рішення є зрозумілим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства стосовно його форми та змісту, а подача відповідачкою заяви про його роз'яснення є нічим іншим як зловживання своїми процесуальними правами та не бажанням його виконувати.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши в сукупності надані докази, а також врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці не знайшли свого доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст. 124 Конституції України, керуючись ст.ст. 14, 221 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_4 роз'яснення рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.05.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки житлового будинку та встановлення меж земельної ділянки, які перебувають у спільній частковій власності, треті особи: ОСОБА_2, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко