Справа № 201/372/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Тетяна Сергіївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровська міська рада про визнання недійсним свідоцтва та договорів купівлі продажу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого посилався на те, що, на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2015 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1. Проте, повноцінній реалізації прав власника зазначеної квартири заважає наявність реєстрації в ній ОСОБА_2, яка останні два роки не мешкає в квартирі. Тому ОСОБА_1 просив суд усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_9 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеною квартирою.

В судовому засіданні 24 лютого 2016 року до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 була прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Тетяна Сергіївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровська міська рада про визнання недійсним свідоцтва та договорів купівлі продажу.

В обґрунтування зустрічного позову з урахуванням уточнень ОСОБА_2 посилалась на те, що на підставі посвідчення про право зайняття службової житлової площі № 1/01, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, заселилась до квартири АДРЕСА_1, в якій з 1998 року зареєстрована, фактично мешкає та сплачує за комунальні послуги, оскільки на її ім'я відкриті особові рахунки. Отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, останній стало відомо про те, що квартира, в якій ОСОБА_2 постійно мешкає понад десять років, була кілька разів перепродана, при тому, що в інвентаризаційній справі на вказану квартиру відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку із зазначеним ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 18 липня 2001 року на квартиру АДРЕСА_1, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на ім'я ОСОБА_4 згідно з розпорядженням від 18 липня 2001 року № 46/854-2001; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. 23 жовтня 2015 року, реєстр № 2228; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. 13 листопада 2015 року, реєстр № 3920.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені ним позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила суд відмовити в його задоволенні, на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягала.

Представник Головного управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3, Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в судове засідання не з'явились, своїх представників для участі в розгляді даної цивільної справи не направили, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Т.С. в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд даної справи без її участі.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про відкладення судового розгляду даної цивільної справи у зв'язку з його перебуванням у відпустці, проте доказів викладеного в заяві надано не було, а ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 не заперечували проти розгляду справи за відсутності представників третіх осіб та інших сторін.

Вислухавши осіб, які приймали участь в судовому засіданні, допитавши свідка, дослідивши докази по справі, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічний позов з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 лютого 1999 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 / том 1 а. с. 8/.

Відповідно до пояснень представника ОСОБА_7, наданих в судовому засіданні, відповідач за первісним позовом з часу реєстрації постійно мешкає за адресою реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки в ході судового розгляду даної цивільної справи не було надано жодного належного доказу того, що ОСОБА_2 відсутня за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, понад шести місяців.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги, суд вважає за можливе задовольнити їх у повному обсязі, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 на підставі посвідчення № 1/01 про право зайняття службової житлової площі, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі рішення адміністрації підприємства «Дніпрокомунтранс» № 1057 від 21 грудня 1998 року, заселилась та з 01 лютого 1999 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 / том 1 а. с. 8, 43, 44/.

Також судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 18 липня 2001 року, виданого на ім'я ОСОБА_4 управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням № 46/854-2001 від 18 липня 2001 року щодо квартири АДРЕСА_1, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. був посвідчений договір купівлі-продажу цієї квартири та зареєстрований в реєстрі за № 2228, за умовами якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купила вказану квартиру. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи / том 1 а. с. 83-84, 89/.

В матеріалах нотаріальної справи щодо посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу, які були надані на запит суду приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., міститься інформаційна довідка КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 11871 від 20 жовтня 2015 року за підписом уповноваженої особи в.о. начальника інформаційно-юридичного відділу ОСОБА_8, відповідно до якої станом на 31 грудня 2012 в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 наявні відомості про право власності на квартиру ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 18 липня 2001 року на підставі розпорядження Дніпропетровської міської ради №46/854-2001 від 18 липня 2001 року, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР в реєстрову книгу № 121п/4258 / том 1 а. с. 90/.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 - співробітник КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, за підписом якого була видана інформаційна довідка № 11871 від 20 жовтня 2015 року, пояснив суду, що в зазначений час він дійсно виконував обов'язки начальника інформаційно-юридичного відділу КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, проте довідку № 11871 від 20 жовтня 2015 року не видавав та не підписував її.

З листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 4292 від 06 квітня 2016 року, адресованого ОСОБА_9, що діє по довіреності від імені гр. ОСОБА_2, вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31 грудня 2012 року відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1 /том 1 а. с. 119/.

Згідно з відповіддю КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 6490 від 18 травня 2016 року, наданої на запит суду, окрема інвентаризаційна справа на квартиру АДРЕСА_1 не заводилась. Додатково повідомлено, що в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради міститься інвентаризаційна справа на комунальну квартиру АДРЕСА_1, в якій станом на 31 грудня 2012 року також відсутні відомості про реєстрацію права власності на квартиру № 221, що ввійшла в комунальну квартиру № 213, 214, 215, 216, 217, 218, 219, 220, 221 /том 1 а. с. 211/.

Крім того, відповідно до інформації, наданої КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради на запит суду, копію листа № 11871 від 20 жовтня 2015 року, адресованого приватному нотаріусу ДМНО Гуніній В.І. щодо права власності на квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 (вх. від 13 жовтня 2015 року № 15/09813) надати не вбачається можливим з огляду на відсутність такого листа в матеріалах інвентаризаційної справи. Додатково повідомлено, що за вхідним номером № 15/09813 в 2015 році зареєстровано замовлення від іншої особи за іншою адресою, у вихідній кореспонденції вихідний номер 18771 в 2015 році взагалі відсутній /том 2 а. с. 15/.

З листа управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 3/14-443 від 23 лютого 2016 року вбачається, що за даними електронної бази Управління відсутня інформація щодо передачі у власність громадян квартири АДРЕСА_1 /том 1 а. с. 118/, а згідно з відомостями наданими управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради за вихідним номером 3/4-1702 від 25 липня 2016 року Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради є органом приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста. Будинок АДРЕСА_1 прийнятий від ОЖКП «Південне» у комунальну власність на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 22 січня 2004 року № 277. Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 департаментом житлового господарства не видавалось /том 2 а. с. 19/.

Судом також було встановлено, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. 13 листопада 2015 року був посвідчений договір купівлі-продажу квартири щодо відчуження ОСОБА_3 та придбання у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1; договір зареєстрований в реєстрі за № 3920. ОСОБА_3 набула право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2015 року, укладеного між нею та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2228. Зазначене підтверджується відповідними документами, копії яких наявні в матеріалах справи /том 1 а. с. 132-133, 134, 143-144, 145/.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 1, 4 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1.1 Глави 2 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1, 2 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові пленуму № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (пункт 25) зазначає, що відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 2.6. та п. 2.10 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 3502/5 від 12 грудня 2011 року, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав.

Відповідно до абз. 6 п. 41 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою КМ України № 1141 від 26 жовтня 2011 року, у разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав.

Таким чином приймаючи до уваги, що в ході судового розгляду даної цивільної справи було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебувала та перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Дніпропетровська, а свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, видане управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на ім'я ОСОБА_4 - не видавалось даним управлінням, як і не видавалась КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради інформаційна довідка № 11871 від 20 жовтня 2015 року про наявність в інвентаризаційній справі на вказану квартиру відомостей про право власності ОСОБА_4 на цю квартиру, які стали підставами для посвідчення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. 23 жовтня 2015 року договору купівлі-продажу цієї квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також враховуючи, що Ричкою Ю.О. при посвідчені договору не були направлені запити до відповідних органів державної виконавчої влади для встановлення відомостей про правонабувача квартири, яка була предметом договору, суд приходить до висновку про можливість задоволення зустрічних позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 18 липня 2001 року та укладеного на його підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 жовтня 2015 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2228.

Щодо зустрічних позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. 13 листопада 2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3920, враховуючи, що продавець за даним договором ОСОБА_3 набула право власності на квартиру за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого на підставі неіснуючого документу про право власності, суд приходить до висновку про обґрунтованість зустрічного позову і в цій частині, у зв'язку з чим вважає за необхідне його задовольнити та визнати зазначений договір недійним.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином суд вважає, що первісні позовні вимоги не гуртуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню, між тим зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а отже - такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Тетяна Сергіївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровська міська рада про визнання недійсним свідоцтва та договорів купівлі продажу - задовольнити.

Визнати недійним свідоцтво про право власності на житло від 18 липня 2011 року на квартиру АДРЕСА_1, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на ім'я ОСОБА_4 згідно з розпорядженням від 18 липня 2001 року № 46/854-2001.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. 23 жовтня 2015 року за реєстровим № 2228.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. 13 листопада 2015 року за реєстровим № 3920.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подану. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова