Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/3139/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження №22-ц/778/4280/16 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Маловічко С.В.

секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 15.03.2016 року вона набула права власності на квартиру АДРЕСА_1, на підставі звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, згідно заяви №158, виданої 15.03.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В., яка належала ОСОБА_4.

Однак на даний момент цією квартирою користується відповідачка без правових підстав, добровільно залишити квартиру відмовляється, в зв'язку з чим позивачка звертається до суду із цим позовом.

Після уточнення позовних вимог просила суд виселити ОСОБА_4 та будь-яких інших осіб з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с.49-51).

Учасники апеляційного розгляду не з'явилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь - яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, заперечень або пояснень по справі від них не надходило.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частиною 3 статті 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно вимог частини 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 19 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, яким забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 30 000 грн., які остання зобов'язалася повернути до 19.06.2015 року. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (а.с.14-16).

Відповідно до умов п. 17.1 у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов основного договору та/або порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового повернення іпотекодавцем своїх зобов'язань за основним договором, а у разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріусу або шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у п. 17.2 цього договору, або будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України, чинного на дату звернення стягнення за вибором іпотекодержателя.

Згідно із п.п. а) п. 17.2 договору іпотеки звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки та задоволення вимог може здійснюватися у будь-який спосіб, на вибір іпотекодержателем, у тому числі: іпотекодержатель набуває у власність та реєструє за собою предмет іпотеки, при цьому повідомляє про це іпотекодавця шляхом направлення йому повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованої дати звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.15).

15 березня 2016 року відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. було зареєстровано право власності за позивачем на вищезазначену квартиру (а.с.17-18).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було надано доказів того, що нею повідомлялася відповідачка про виселення з квартири в порядку, передбаченому ст. 40 Закону України «Про іпотеку», а також не надано доказів про те, що відповідачка чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права, наведені у рішенні відповідні доводи з посиланням на надані по справі докази та положення закону.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України).

Проте, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачкою письмової вимоги нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, що свідчить про порушення порядку виселення відповідачки з іпотечної квартири.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження позовних вимог про те, що зі сторони відповідачки чиняться перешкоди позивачці у користування спірною квартирою.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до тлумачення змісту права власності.

Отже, належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2016 року у цій справі залишити ти без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: Г.С. Подліянова

С.В. Маловічко