АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2840/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 42 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виселення, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на праві власності має квартиру № 5, яка знаходиться за адресою вул. Академіка Корольова, 12 в м. Черкаси, на підставі свідоцтва про право власності від 07.12.2006 року та договору дарування від 01.12.2014 року.

В даній квартирі також зареєстрований та проживає її онук ОСОБА_7

Зазначає, що відповідач систематично порушує її права на проживання в квартирі, шляхом влаштування сварок та бійок, принижуючи її перед сусідами та родичами. Позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів за захистом своїх прав. За даними фактами було проведено перевірки, що підтверджуються висновком начальника Соснівського РВ м. Черкаси та висновком начальника Черкаського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Черкаській області. На її прохання переїхати проживати в інше житло ОСОБА_7 відмовляє, чим порушує її право на спокійне життя. В утриманні будинку, його ремонті та оплаті комунальних послуг відповідач участі не приймає.

Просила суд виселити ОСОБА_7 з житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та зобовязати відповідача відшкодувати судовий збір.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2016 року в позові ОСОБА_6 про виселення з квартири відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_6 вказує, що рішення районного суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є не обґрунтованим, а саме судом були неповно встановлені обставин, які мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши учасників процесу, які з»явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки суд виходив з того, що підстави, передбачені ЖК України для виселення ОСОБА_7 із квартири відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_6 є власницею квартири АДРЕСА_2, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2006 року (а.с. 6) та договору дарування ? частини квартири від 01.12.2014 року, що посвідчений нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8А.(а.с.7,8).

Згідно довідки, виданої КП «Соснівська СУБ» № 11694 від 13.10.2012 року, ОСОБА_7 є онуком позивача та зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Позивачка в позовній заяві зазначає, що проживання разом з онуком ОСОБА_7 в квартирі стало неможливим, оскільки останній систематично порушує її права шляхом влаштування сварок, виселятися він відмовляється.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 405 ЦК України, де зокрема зазначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Підстави та порядок позбавлення членів сімї власника прав користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК може мати місце, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки в ході розгляду справи не встановлено підстав, передбачених ст.116 ЖК України, за яких відповідач може бути виселений із спірної квартири, як на це вказувала позивачка, суд першої інстанції також, посилаючись на вказані норми закону, обґрунтовано відмовив в позовних вимогах про виселення ОСОБА_7 з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Із висновку перевірки по матеріалах ЄО № 16750 від 14.04.2016 року начальника Черкаського відділу поліції Головного Управління національної поліції від 21.04.2016 року вбачається, ОСОБА_7 вчинив сімейну сварку, в ході якої виражався нецензурною лайкою, чинив моральний та психологічний тиск (а.с. 10)

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги те, що відповідач влаштовує скандали, не є підставою для виселення відповідача з квартири, оскільки позивач не надала доказів неможливості спільного проживання з відповідачем.

Оскільки із матеріалів справи не вбачається у діях відповідача таких порушень, які б не дозволяли спільному проживанню сторін та свідчили про систематичне порушення відповідачем правил співжиття, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для виселення є вірним та відповідає нормам матеріального права.

При зверненні до суду з позовом про виселення з названих в заяві підстав, позивач не звернув увагу на правильність визначення ним правового способу захисту порушеного права оскільки, згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виселення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :