Справа № 381/2364/16-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/6604/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 20.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Сушко Л.П., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 17 по вул. Щастя (Будьонного) у с. Малополовецьке Фастівського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 травня 1997 року помер батько позивача ОСОБА_4, а в березні 1999 року помер його дід ОСОБА_5. Після смерті діда відкрилася спадщина на житловий будинок № 17 по вул. Щастя (Будьонного) у с. Малополовецьке Фастівського району та земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «НОВЕ ЖИТТЯ» Малополовецької сільської ради Фастівського району розміром 2,7 га. Реалізовуючи своє право на спадщину як онук спадкодавця, ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори та отримав свідоцтво на право на спадщину за законом на право на вищезазначену земельну частку (пай). Проте, в отримані свідоцтва про визнання права власності на житловий будинок позивачу було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказаний будинок.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка не брала участі у справі та вважає, що зазначеним рішенням порушені її права та інтереси, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку через неповне зясування обставин, що мають значення для справи та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті свого діда, як онука по праву представлення після смерті свого батька. На момент смерті діда апелянт була неповнолітня та постійно проживала у спадковому будинку, а, отже, вчинила дії, що свідчили про прийняття нею спадщини в розумінні ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. ОСОБА_2 зазначає, що постійно до теперішнього часу вона проживала у житловому будинку, однак, позивач вигнав її, посилаючись на те, що будинок належить йому. При ухваленні рішення судом не було встановлено коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження.

15 травня 1997 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 17 травня 2016 року серії І-ОК № 375088.

Батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

У березні 1999 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 17 травня 2016 року серії І-ОК № 375089.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, зокрема, на житловий будинок за адресою: Київська область, Фастівський район, село Малополовецьке, вул. Щастя, буд. 17, який зареєстрований за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконкомом Малополовецької сільської ради від 18 квітня 1989 року згідно рішення виконкому ОСОБА_9 райради від 04 квітня 1989 року за № 69.

26 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_9 районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_9 районної державної нотаріальної контори Київської області від 11 грудня 2015 року за № 1641/02-17 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця.

Згідно довідки Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області від 18 травня 2016 року ОСОБА_4, який помер 15 травня 1997 року дійсно на день смерті був зареєстрований по вул. Щастя (Будьонного), 17 у с. Малополовецьке Фастівського району Київської області.

Згідно довідки Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області від 09 грудня 2011 року ОСОБА_10 дійсно після смерті свого батька ОСОБА_4 та діда ОСОБА_5 фактично вступив в управління та володіння майном, так як постійно проживав з ними у будинку по вул. Будьонного, 17 у с. Малополовецьке Фастівського району Київської області.

07 червня 2016 року ОСОБА_10 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «НОВЕ ЖИТТЯ» Малополовецької сільської ради Фастівського району розміром 2,7 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлому ОСОБА_5 на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай) серії КВ № 0154879.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому набув право спадкування на житловий будинок, однак не має оригіналу правовстановлюючого документа про право власності на спадкове нерухоме майно.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на день смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був зареєстрований по вул. Щастя (Будьонного), 17 у с. Малополовецьке Фастівського району. Таким чином, позивач прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_5 також прийняла ОСОБА_2. Так, апелянт ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_5 (а.с.74). Згідно довідки Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області від 19 вересня 2016 року ОСОБА_2 з 1994 року і по теперішній час проживає по вул. Щастя (Будьонного), 17 у с. Малополовецьке Фастівського району Київської області, в будинку, який належав її померлому діду ОСОБА_5, який помер у березні 1999 року та фактично вступила в володіння спадковим майном (обробляє земельну ділянку, слідкує за благоустроєм прибудинкової території, проводить ремонтні роботи).

Отже, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є його онуки по праву представлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а тому вони мають право на спадкове майно у рівних частках. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не перевірив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_5 та прийшов до помилкового висновку про визнання за ОСОБА_3 права власності на весь будинок.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 606 грн. 32 коп. Оскільки колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, сплачена ОСОБА_2 сума судового збору підлягає стягненню на її користь.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку № 17 по вул. Щастя (Будьонного) у с. Малополовецьке Фастівського району Київської області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 606 (шістсот шість гривень, 32 копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Сушко Л.П.

ОСОБА_11