УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго») на її користь:

- нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 травня 2014 року по 29 липня 2014 року у розмірі 7 705 грн 41 коп.;

- середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати із розрахунку середньоденного заробітку 288 грн 98 коп. за весь час затримки починаючи з 30 липня 2014 року по 01 лютого 2015 року у розмірі 33 232 грн 70 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з 15 серпня 2012 року по 29 липня 2014 року працювала у відповідача на посаді старшого інспектора з кадрів відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця ОКП «ДТКЕ» Жданівкатепломережа», який є структурним підрозділом ОКП «Донецьктеплокомуненерго», та була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Посилаючись на те, що у день звільнення з нею не було проведено розрахунку відповідно до ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі у розмірі 7 705 грн 41 коп. та середній заробіток за час затримки заробітної плати у період з 30 липня 2014 року по 01 лютого 2015 року у розмірі 33 232 грн 70 коп., а всього - 40 938 грн 11 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» задоволено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року скасовано та відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОКП «Донецьктеплокомуненерго», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що на підставі ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний розраховуватися з працівником у визначені законом строки, сплатити працівникові в день звільнення усі належні суми, а в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу сум, що належать звільненому працівнику, за відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина 1 ст. 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, та виходив з того, що сертифікатом Торгово-промислової палати України від 28 серпня 2014 року за № 2644 (на момент видачі якого обставини непереборної сили тривали та дату закінчення їх терміну неможливо встановити), встановлено про прийняття Службою безпеки України (лист від 13 червня 2014 року № 33/2117) рішення щодо проведення в Донецькій області АТО, чим торгово-промислова палата засвідчила настання обставин непереборної сили з 02 липня 2014 року для ОКП «Донецьктеплокомуненерго» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавства, яке стосується справляння та сплати податків та обов'язкових платежів, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що затримка виплати позивачці належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-365цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс15 та від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В. Попович