УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова ВладиславаВолодимировича на рішення апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, просило у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитними договором від 18 жовтня 2006 року у розмірі 4 827 705 грн 26 коп., а також за кредитним договором від 12 червня 2007 року у розмірі 3 074 307 грн 97 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1, шляхом визнання за банком права власності на це майно.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 142 000 доларів США зі сплатою 10,3% річних до 18 жовтня 2021 року.

12 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 123 300 доларів США зі сплатою 15,50 % річних до 12 червня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами 18 жовтня 2006 року та 12 червня 2007 року між банком та ОСОБА_8 укладено договори іпотеки, за умовами яких остання передала в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

У зв'язку з невиконанням кредитних договорів станом на 5 серпня 2014 року розмір заборгованості становить 4 827 705 грн 26 коп., що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на нього.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 січня 2015 року позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитними договорами від 18 жовтня 2006 року та 12 червня 2007 року у розмірі 4 827 705 грн 26 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за нотаріально посвідченими договорами іпотеки від 18 жовтня 2006 року та 12 червня 2007 року, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий НОМЕР_1, яка є власністю ОСОБА_6 на підставі державного акта на земельну ділянку НОМЕР_2 від 23 квітня 2007 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року заочне рішення суду першої скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом передачі у власність іпотекодержателю предмета іпотеки передбачена договором і відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку».

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», апеляційний суд виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази про отримання ОСОБА_6 листа-вимоги банку № 31.4-08/7842/14 від 07 серпня 2014 року, який було направлено їй 13 серпня 2014 року.

Судами встановлено, що 18 жовтня 2006 року між АІБ «УкрСиббанк»», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_6 було укладено договір про надання кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 142 000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 18 жовтня 2021 року, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити 10,3 % річних за користування кредитними коштами.

12 червня 2007 року між АІБ «УкрСиббанк»», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_6 було укладено договір про надання кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 123 300,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 12 червня 2017 року, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити 15,50 % річних за користування кредитними коштами.

Відповідач належним чином свої зобов'язання не виконував, в результаті чого станом на 05 червня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 4 827 705,26 грн (за кредитним договором № 00 - 1 753 397,29 грн, та за кредитним договором № 0 - 3 074307,97 грн).

В забезпечення виконання зобов'язань за даними договорами 18 жовтня 2006 року б/н та 12 червня 2007 року б/н сторони уклали іпотечний договір № б/н яким в іпотеку банку передана земельна ділянка, що розташована в АДРЕСА_1, площею 0,100 га.

Відповідно до умов п. 4.2 іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України. Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (п. п. 4.5, 4.6 іпотечного договору)

Згідно із п. 5.1 іпотечного договору у разі настання обставин, зазначених у п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 5.3 іпотечного договору передбачено, що у разі законодавчої можливості при застосуванні передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення про яке йдеться в п. 5.1 цього іпотечного договору, в порядку передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

З урахуванням наведеного, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК не звернув уваги, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі предмета іпотеки у його власність стосується лише позасудового врегулювання.

Таким чином, апеляційний суд не з'ясував чи передбачено іпотечним договором передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання за рішенням суду.

Крім того, апеляційний суд у порушення вимог ст. 212 ЦПК України досліджуючи лист вимогу № 31.4-08/7842/14 від 07 серпня 2014 року та посилаючись на нього як на підставу для відмови у задоволенні позову, не звернув уваги, що даний лист повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не містить.

Допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, тому рішення суду апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова ВладиславаВолодимировича задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова