Ухвала

іменем україни

22 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Мостової Г.І., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 7 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між ними та ОСОБА_5 договору від 15 квітня 2010 року б/н, остання отримала кредит у сумі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між нею та банком договір.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 умов договору утворилася заборгованість, розмір якої станом на 30 квітня 2015 року становив 34 307 грн 80 коп. Указану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 7 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто на його користь з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у сумі 34 307 грн 80 коп., з якої: 13 357 грн 91 коп. заборгованість за кредитом; 17 239 грн 99 коп. заборгованість з відсотків за користування кредитом; 1 600 грн заборгованість з комісії та пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 1 609 грн 90 коп. штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судового збору.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 квітня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір б/н, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між нею та банком договір.

Встановлено, що ОСОБА_5 порушила умови договору, останній платіж за договором у сумі 600 грн вона внесла 30 грудня 2013 року.

Станом на 30 квітня 2015 року за відповідачем рахувалася заборгованість у розмірі 34 307 грн 80 коп., з якої: 13 357 грн 91 коп. заборгованість за кредитом; 17 239 грн 99 коп. заборгованість з відсотків за користування кредитом; 1 600 грн заборгованість з комісії та пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 1 609 грн 90 коп. штраф (процентна складова).

Встановивши невиконання ОСОБА_5 умов договору та наявність заборгованості, суди дійшли висновки про підставність заявленого ПАТ КБ «Приватбанк» позову та стягнення на його користь 34 307 грн 80 коп. заборгованості за договором від 15 квітня 2010 рокуб/н.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, згідно з правилами користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищезазначену правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, та у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. При цьому у порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України суди не перевірили належним чином заперечень відповідача ОСОБА_5проти заявленого до неї позову (а. с. 49-51), в яких вона посилалася на пропущення позивачем строку позовної давності, та дійшли передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк».

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 7 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає. М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко Г.І. Мостова О.В. Ступак Головуючий Судді: