У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до Львівського професійного ліцею дизайну та будівництва, ОСОБА_4 про скасування розпорядження та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 8 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у 2006 році вона, ОСОБА_4 та ОСОБА_6., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у порядку приватизації набули у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_1. Згодом їй стало відомо, що відповідачка вже використала своє право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду під час приватизації квартири АДРЕСА_2, оскільки згідно зі ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що право приватизувати житло громадянин має право лише один раз. Оскільки відповідачка скористалась ним двічі, то це вплинуло на частку, яку б вона отримала при приватизації.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати поважною причину пропущення строку позовної давності та поновити цей строк; скасувати розпорядження органу приватизації Львівського професійного ліцею дизайну та будівництва від 24 липня 2006 року № 65 про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну спільну часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6.; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10 листопада 2006 року.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 8 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 не в повному обсязі реалізовано право на приватизацію державного житлового фонду, оскільки їй у власність передано лише 14,4 кв. м державного житлового фонду, що менше встановленої санітарної норми. Крім того, належна ОСОБА_3 частка у праві власності на квартиру була подарована ОСОБА_4, тому права чи інтереси позивача не порушені.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про відсутність доказів порушення прав позивача використанням ОСОБА_4 двічі права на безоплатну приватизацію житла, що не передбачено законом.

Проте повністюпогодитись із висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 10 листопада 2006 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належала ОСОБА_6., ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за кожним із співвласників зареєстровано право власності на 1/3 частку у спільній власності.

5 грудня 2007 року на підставі договору дарування ОСОБА_6., ОСОБА_3 належні їм частки у праві власності на вказану квартиру подарували ОСОБА_4 10 грудня 2007 року здійснено державну реєстрацію права власності останньої на ці частки.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає вищезазначеній площі зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 дано тлумачення розуміння ч. 5 ст. 5 зазначеного Закону та визначено, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_2 площею 38,8 кв. м на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5, передана їм у власність в порядку приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради від 25 березня 1994 року № 329.

У 2006 році ОСОБА_4 повторно взяла участь у безоплатній приватизації квартири АДРЕСА_1, її 1/3 частка квартири відповідає 16 кв. м.

Проте апеляційний суд не перевірив чи не перевищує використаний ОСОБА_4 житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді встановлену норму безоплатної приватизації з урахуванням площі попередньо приватизованої квартири АДРЕСА_2.

При цьому апеляційний суд не звернув уваги на твердження позивачки про те, що внаслідок повторної участі ОСОБА_4 у безоплатній приватизації квартири були порушені права та законні інтереси позивача, оскільки залишок невикористаної відповідачем безоплатної приватизації не відповідав 1/3 частці квартири АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, представником Львівського професійного ліцею дизайну та будівництва було заявлено про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України (а.с. 25).

Таким чином, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановив.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик