Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №317/1548/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Нікітін В.В.
Провадження №22-ц/778/2924/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Комунального підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи: Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції в Запорізькій області та Виконавчий комітет Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, який після неодноразового уточнення обґрунтовувала тим, що з 14 жовтня 1989 року по 24 грудня 2012 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2012 року шлюб було розірвано.

В травні 1997 року Біленьківська сільська надала на сімю будинок № 46 по вулиці Перемоги в с. Біленьке Запорізького району Запорізької області, на який у 2005 році, під час перебування сторін у справі в шлюбі, ОСОБА_3 було зареєстровано право власності.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає розділити вказане нерухоме майно, позивач була вимушена звернутись до суду.

Посилаючись на вказані обставини просила суд: визнати житловий будинок №46 в с. Біленьке, вул. Перемоги, Запорізького району, Запорізької області спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3; виділити частки у спільному сумісному майні подружжя, визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку майна, будинку №46 в с. Біленьке, вул. Перемоги, Запорізького району, Запорізької області, придбаного у шлюбі з ОСОБА_3; судові витрати стягнути з відповідача.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано житловий будинок №46 по вулиці Перемоги в с. Біленьке Запорізького району Запорізької області спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Виділено частки у спільному сумісному майні подружжя, визначивши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку житлового будинку № 46 по вулиці Перемоги в с. Біленьке Запорізького району Запорізької області.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1 052 грн. 12 коп..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення апеляційного суду від 08 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки апеляційний суд не перевірив тверджень позивачки про те, що вони з відповідачем за спільні кошти та спільними зусиллями зробили перебудову в будинку, звели сарай та підключили газопостачання, а також не обґрунтував та не підтвердив належними і допустимими доказами свій висновок про те, що спірний житловий будинок відповідач отримав у спадщину після смерті його баби, ОСОБА_5, оскільки до складу спадщини після її смерті цей будинок не входив, а право власності на будинок за відповідачем, який перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, оформлено за життя ОСОБА_5. Отже, суд не перевірив, чи не відбулося у звязку з цим первинної реєстрації перебудованого будинку. Крім того, посилання апеляційного суду на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15, є помилковими, оскільки у тій справі Верховний Суд України перевіряв однакове застосування судами закону, повязаного із поділом майна та істотним збільшенням вартості особистого майна відповідача за рахунок спільних коштів та зусиль подружжя.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (т.3 а.с.95,96,97,104, 105, 106).

Відповідач ОСОБА_3 не зявився до апеляційного суду, подав письмову заяву, де міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності та за участю його представника ( т.3 а.с.130).

Від Виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника (т.3 а.с.108).

Представник ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та представники третіх осіб: Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції в Запорізькій області не зявилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь яких письмових клопотань від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 ОСОБА_6 кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на підставі спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14 жовтня 1989 року по 24 грудня 2012 року, шлюб між ними було розірвано рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2012 року ( т. 1 а.с.5-8).

Рішенням виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області №148/5 від 13 січня 2005 року ОСОБА_3 надано оформити право особистої власності на житловий будинок та господарські споруди в с. Біленьке по вул. Перемоги, 46 Запорізького району Запорізької області та вирішено видати свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок (т.1 а.с.200).

На підставі вказаного рішення виконавчого комітету Біленьківської сільської ради 25 лютого 2005 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Перемоги, 46 в с. Біленьке Запорізького району Запорізької області (т.3 а.с.121).

Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно спірний будинок було зареєстровано 29 березня 2005 року за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності серії САА №092410 (т.1 а.с.201).

Відповідно до абзацу першого п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснено, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації виникає з моменту такої реєстрації.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.10.2016 року витребувано у ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» інформацію щодо первинної реєстрації будинку № 46 по вул.. Перемоги в с. Біленьке Запорізького району та правовстановлюючі документи на цей будинок ( т.3 а.с.99-100).

ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» надало копію технічного паспорту на будинку № 46 по вул.. Перемоги в с. Біленьке Запорізького району, виготовлений станом на 14.12.2004 рік, з якого вбачається, що станом 14.12.2004 рік власником житлового будинку є ОСОБА_3 та на земельній ділянці розташовані обєкти нерухомості : житловий будинок літ. А ( рік побудови до 1987року), сарай літ. В. ( 2000 рік побудови), гараж літ. Б 1975 рік побудови), вбиральня літ. Г. ( 2000 рік побудови), паркан №1, ворота №2, паркан № 3, паркан № 4 ( т.3 а.с.124-128).

Згідно відповіді Біленьківської сільської ради Запорізького району від 13.07.2016 року земельна ділянка площею 0,29га, яка закріплена за житловим будинком № 46 по вул.. Перемоги в с. Біленьке Запорізького району передана в користування ОСОБА_3 без рішення сільської ради ( т.2 а.с.235).

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції, що право власності ОСОБА_3 на спірний будинок виникло з дня його первинної реєстрації під час шлюбу з ОСОБА_4.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що спірний житловий будинок є його особистою власністю.

Так, статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст. 58-59 ЦПК України.

За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України.)

ОСОБА_6 кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що плата за реєстрацію права власності на спірний житловий будинок здійснювалась за його особисті кошти.

Однак, така обставина не може бути підставою для визнання обєкта нерухомості особистою власністю у розумінні п.3 ч.1 ст. 57 СК України.

Твердження апеляційної скарги проте, що ОСОБА_3 оформив спірний житловий будинок як спадкове майно спростовуються матеріали справи.

Так, згідно із відповіддю Біленьківської сільської ради №02-01-19/349 від 22.06.2005 року за даними погосподарських книг власником будинку 46 по вул. Перемоги в с. Біленьке був колгосп, а користувачем ОСОБА_5 (т. 1 а.с.181).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2006 року ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5, яка померла 21.03.2005 року, прийняв у спадщину спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, розташованої на території Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, площею 3,63 га (т.1 а.с.221).

Таким чином, ОСОБА_3 право власності на спірний будинок зареєстровано за життя ОСОБА_5, до складу спадщини після смерті якої ввійшла лише земельна ділянка, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.12.2006 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що будинок №46 по вул. Перемоги в с. Біленьке Запорізького району Запорізької області є не особистою власністю ОСОБА_3, а обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та підлягає поділу між ними в рівних частках .

При цьому районний суд навів у рішенні відповідні доводи з посиланням на надані по справі докази та положення закону.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права

Будь - яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Виходячи з вимог змагальності сторін, обовязків доказування і подання доказів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: