печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Мотрич В.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до народного депутата України ОСОБА_3, Верховної Ради України, ОСОБА_5, третя особа Національний антикорупційний портал про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до народного депутата України ОСОБА_3, Верховної Ради України, третя особа Національний антикорупційний портал про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, просив:

1. визнати порушення з боку народного депутата України ОСОБА_3 особистого немайнового права на повагу до гідності та честі ОСОБА_2 в частині публічного поширення відомостей про те, що:

- «...ОСОБА_2 працював головою правління Єнакіївського цементного заводу в кой час, коли цей завод контролював ОСОБА_6. Виконуючи замовлення ОСОБА_6, ОСОБА_2 збанкрутив завод, що належав державі, в результаті - він за безцінь дістався ОСОБА_6, а за тим був перепроданий за ринковою ціною. Ціна була висока, тому що цей завод був єдиним виробником білого цементу в Україні...»

- «... Отож особа (ОСОБА_2), яка готова була працювати на терористів-сепаратистів - нині призначена керівником стратегічного заводу України, де розташовані склади зі зброєю, причому в критично небезпечній близькості до фронту...»

- «... За моєю (ОСОБА_3) інформацією (яку я найближчим часом перевірю) перший місяць роботи нового керівника свідчить, що він почав банкрутувати підприємство, як свого часу це було зроблено під його керівництвом з Єнакієвським цементним заводом. Тоді він це робив в інтересах ОСОБА_6...».

2. визнати вказану інформацію недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2,

3. зобов'язати Верховну Раду України і народного депутата України ОСОБА_3 спростувати недостовірну цю інформацію у строк не пізніше десяти днів з моменту набрання законної сили цим рішенням шляхом розміщення тексту резолютивної частини судового рішення у цивільній справі на головній сторінці офіційного порталу Верховної Ради України, яка знаходиться за адресою www.rada.gov.ua і в соціальної мережі Facebook в режимі вільного доступу на особистій сторінці користувача народного депутата України ОСОБА_3

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана інформація була поширена 25 серпня 2015 року о 10:40 в соціальної мережі Facebook на особистій сторінці користувача народного депутата України ОСОБА_3 у статті під назвою «Новопризначений директор «Артемсолі», де знаходяться найбільші склади зброї, був готовий працювати на сепаратистів». В подальшому, за її підписом вказана публікація розміщена на офіційному порталі третьої особи за адресою в мережі http://antikor.com.ua/articles/59758- novopriznachenij_direktor_artemsoli_аndrij_huravljov_buv_gotovij_pratsjuvati_na_separatistiv. Зазначив, що позивач ніколи не працював головою правління ВАТ «Єнакіївський цементний завод», займав керівні посади у ТОВ «Цемент Донбасу», яке не має афілійованих зв'язків з ВАТ «Єнакіївський цементний завод». Крім того, ані позивач, ані товариство, до якого позивач мав відношення не було кредитором в процедурі відновлення платоспроможності боржника відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», так само як і в стадії його ліквідації. Тому вказані відповідачем відомості в цій частині не відповідають дійсності.

Теза: «Співпрацювання з «..терористами - сепаратистами..» відповідно до кримінального законодавства України є злочином, передабченим ст. 109, 110, 110- 2, 111, 256, 258, 258-1, 258-4, 258-5 КК України. Проте, у провадженні органів досудового розслідування та суду відсутнє кримінальне провадження щодо позивача за вказаними статтями КК України. Вважає, що доводячи до відома суспільства таку інформацію ОСОБА_3 намагається переконати суспільство у причетності участі позивача у протиправній діяльності. Тому на думку позивача, поширена інформація є неправдивою, а відтак підлягає спростуванню.

Під час судового розгляду за клопотанням представника позивача було залучено ОСОБА_7 як власника веб-сайту http://antikor.com.ua, на котрому була поширена ОСОБА_3 інформація про позивача (а.с. 85).

Крім того, позивачем змінено позовні вимоги, відповідно до яких позивач просив:

1. визнати порушення з боку народного депутата України ОСОБА_3 особистого немайнового права на повагу до гідності та честі ОСОБА_2 в частині публічного поширення відомостей про те, що:

- «...ОСОБА_2 працював головою правління Єнакіївського цементного заводу в кой час, коли цей завод контролював ОСОБА_6. Виконуючи замовлення ОСОБА_6, ОСОБА_2 збанкрутив завод, що належав державі, в результаті - він за безцінь дістався ОСОБА_6, а за тим був перепроданий за ринковою ціною. Ціна була висока, тому що цей завод був єдиним виробником білого цементу в Україні...».

- «... Отож особа (ОСОБА_2), яка готова була працювати на терористів-сепаратистів - нині призначена керівником стратегічного заводу України, де розташовані склади зі зброєю, причому в критично небезпечній близькості до фронту...»

- «... За моєю (ОСОБА_3) інформацією (яку я найближчим часом перевірю) перший місяць роботи нового керівника свідчить, що він почав банкрутувати підприємство, як свого часу це було зроблено під його керівництвом з Єнакієвським цементним заводом. Тоді він це робив в інтересах ОСОБА_6...».

2. визнати вказану інформацію недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2,

3. зобов'язати ОСОБА_7, Верховну Раду України і народного депутата України ОСОБА_3 спростувати недостовірну цю інформацію у строк не пізніше десяти днів з моменту набрання законної сили цим рішенням шляхом розміщення тексту резолютивної частини судового рішення у цивільній справі на головній сторінці офіційного порталу Верховної Ради України, яка знаходиться за адресою www.rada.gov.ua і в соціальній мережі Facebook в режимі вільного доступу на особистій сторінці користувача народного депутата України ОСОБА_3, а також за адресою http://antikor.com.ua (а.с. 106-109).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Згодом до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача Верховної Ради України позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (а.с. 27-32, 120-126). Зазначив, що Верховна Рада України не несе відповідальності за поширену інформацію народними депутатами України. Відповідач ОСОБА_3 не зверталась з депутатським зверненням щодо розміщення пощиреної інформації до Верховної Ради України і Верховна Рада Україна таку інформацію не поширювала на офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа представник Національного антикорупційного порталу до судового засідання не з'явились з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що 25 серпня 2015 року о 14:11 на веб-сайті http://antikor.com.ua за адресою в мережі: http://antikor.com.ua/articles/59758-novopriznachenij_direktor_artemsoli_аndrij_huravljov_buv_gotovij_pratsjuvati_na_separatistiv була розміщена стаття ОСОБА_8 під назвою «Новопризначений директор «Артемсолі», де знаходяться найбільші склади зброї, був готовий працювати на сепаратистів», у якій зазначено, що:

«...ОСОБА_2 працював головою правління Єнакіївського цементного заводу в кой час, коли цей завод контролював ОСОБА_6. Виконуючи замовлення ОСОБА_6, ОСОБА_2 збанкротив завод, що належав державі, в результаті - він за безцінь дістався ОСОБА_6, а за тим був перепроданий за ринковою ціною. Ціна була висока, тому що цей завод був єдиним виробником білого цементу в Україні...».

«... Отож особа, яка готова була працювати на терористів-сепаратистів - нині призначена керівником стратегічного заводу України, де розташовані склади зі зброєю, причому в критично небезпечній близькості до фронту...»

«... За моєю інформацією (яку я найближчим часом перевірю) перший місяць роботи нового керівника свідчить, що він почав банкрутувати підприємство, як свого часу це було зроблено під його керівництвом з Єнакієвським цементним заводом. Тоді він це робив в інтересах ОСОБА_6...» (а.с.8-10).

Національний антикорупційний портал, який позивачем зазначений як третя особа, не має статусу юридичної особи відповідно до довідки Головного управління статистики у м. Києві (а.с. 61)

ТОВ «ОН-ЛАЙН» є реєстратором доменного імені antikor.com.ua, який зареєстровано в інтересах клієнта ОСОБА_7 (а.с. 71).

Отже, позовні вимоги до Верховної Ради України задоволенню не підлягають, оскільки казана інформація не була поширена вказаним органом на офіційному веб-сайті Верховної Ради України та Верховна Рада Україна не несе відповідальності за поширену інформацію народними депутатами України.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зі змісту поширеної інформації можна дійти висновку, що поширена інформація має стверджувальний характер, не є оціночним судженням, а тому може бути перевірена на відповідність фактичним даним.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина третя статті 277 ЦК України, якою покладався тягар доказування достовірності поширеної інформації на особу, яка її поширила - виключена на підставі Закону України № 1170-VII від 27.03.2014.

Отже, і позивач, і відповідачі мають однакові права щодо доказування пред'явлених позовних вимог та заперечень.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів того, що позивач ОСОБА_2 займав керівні посади у товаристві з обмеженою відповідальністю «Цемент Донбасу», та не був кредитором в процедурі відновлення платоспроможності боржника відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», так само як і в стадії його ліквідації, хоча в обґрунтування посилається на це, а не працював головою правління Єнакіївського цементного заводу, не виконував замовлення ОСОБА_6, збанкротив завод.

Отже, інформація такого змісту «...ОСОБА_2 працював головою правління Єнакіївського цементного заводу в кой час, коли цей завод контролював ОСОБА_6. Виконуючи замовлення ОСОБА_6, ОСОБА_2 збанкротив завод, що належав державі, в результаті - він за безцінь дістався ОСОБА_6, а за тим був перепроданий за ринковою ціною. Ціна була висока, тому що цей завод був єдиним виробником білого цементу в Україні...» як і не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, так і не була спростована.

Інформацію такого змісту: «... Отож особа (мається на увазі ОСОБА_2.), яка готова була працювати на терористів-сепаратистів - нині призначена керівником стратегічного заводу України, де розташовані склади зі зброєю, причому в критично небезпечній близькості до фронту...» та «... За моєю інформацією (яку я найближчим часом перевірю) перший місяць роботи нового керівника свідчить, що він почав банкрутувати підприємство, як свого часу це було зроблено під його керівництвом з Єнакієвським цементним заводом. Тоді він це робив в інтересах ОСОБА_6...» можна перевірити на відповідність її фактичним даним.

Проте, під час судового розгляду представник позивача не надав доказів місця роботи позивача з метою спростування цієї інформації, що ОСОБА_2 не призначений керівником стратегічного заводу України, де розташовані склади зі зброєю.

Також представником позивача не надано доказів належної роботи підприємства, яке очолює позивач, з метою спростування інформації про початок банкрутування підприємства.

Отже, вказана інформація також не підтвердилась під розгляду справи та не спростована.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що інформація, розміщена 25 серпня 2015 року о 14:11 на веб-сайті http://antikor.com.ua за адресою в мережі http://antikor.com.ua/articles/59758-novopriznachenij_direktor_artemsoli_аndrij_huravljov_buv_gotovij_pratsjuvati_na_separatistiv у статті ОСОБА_8 під назвою «Новопризначений директор «Артемсолі», де знаходяться найбільші склади зброї, був готовий працювати на сепаратистів» є не правдивою та підлягає спростуванню.

Крім того, у позовній заяві позивач посилається на те, що вказана інформація була взята з особистої сторінки народного депутата України ОСОБА_3 у соціальній мережі Facebook, яка була розміщена 25 серпня 2015 року о 10:40.

Разом з тим, таких доказів суду не надано, зокрема щодо розміщення цієї статті на особистій сторінці ОСОБА_3

Крім того, суду не надано доказів того, що інформація на веб-сайті http://antikor.com.ua поширена саме народним депутатом ОСОБА_3, а не іншою особою ОСОБА_3 як зазначено у статті, а також не зазначено чим керувався позивач при цьому.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, оскільки позивачем та його представником не доведено, що інформація поширена є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності.

На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, йому не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 297, 299, 277 ЦК України, ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію» та ст. 10, 15, 88, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до народного депутата України ОСОБА_3, Верховної Ради України, ОСОБА_5, третя особа Національний антикорупційний портал про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Батрин