Провадження № 22-ц/780/6671/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 21.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 серпня 2013 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 00603149 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної картки, згідно умов якого відповідачу відкрито поточний картковий рахунок з його подальшим обслуговуванням. 24 жовтня 2013 року укладено додаткову угоду № 1 до договору № 00603149, в якій сторони домовились, що банк надає власнику рахунку грошові кошти на споживчі цілі шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом в сумі 22 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитною лінією у розмірі 32,00 % річних та на строк до 19 серпня 2015 року. Позивач вказав, що свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_2 не забезпечила своєчасне погашення кредиту, а тому станом на 24 квітня 2015 року у неї утворилась заборгованість у загальному розмірі 33 074,43 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» 31 274,43 грн. В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позову, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку лише в частині незадоволених вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати кредиту та відсотків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення повністю не відповідає.

Судом встановлено, що 20 серпня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 00603149 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної картки, згідно умов якого відповідачу відкрито поточний картковий рахунок з його подальшим обслуговуванням.

24 жовтня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору № 00603149, відповідно до якої банк надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом в сумі 22 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитною лінією у розмірі 32,00 % річних та на строк до 19 серпня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, проте відповідач не забезпечила своєчасне погашення кредиту, а тому станом на 24 квітня 2015 року у неї утворилась заборгованість у загальному розмірі 33 074,43 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 21 969,53 грн., за відсотками 5 306,93 грн., пені за прострочення сплати кредиту та відсотків 1 800 грн., суми індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості за кредитом та відсотками 3 771,17 грн. та 3 % річних за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками 226,80 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» про стягнення пені за прострочення сплати кредиту та відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору та додаткової угоди до нього не передбачено такого виду забезпечення виконання зобовязання.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня) і вона нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

У п. 14 додаткової угоди № 1 до договору № 00603149 сторони передбачили, що у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати відсотків за користування кредитною лінією, а також інших платежів власник рахунку сплачує банку штраф за кожний факт такого порушення у розмірі 100 грн. Сплата штрафу не звільняє власника рахунку від виконання всіх зобовязань за кредитним договором та цією додатковою угодою, штраф стягується щомісячно до моменту усунення такого порушення.

З розрахунку заборгованості вбачається, що банком здійснено нарахування пені за кожний факт прострочення сплати кредиту та відсотків, що дає підстави вважати про застосування до відповідача різновиду неустойки у вигляді штрафу.

Крім того, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Отже, підписавши додаткову угоду до кредитного договору, ОСОБА_2 погодилась на всі його умови, зокрема і п. 14, яким встановлено відповідальність за порушення зобовязань, що полягає у нарахуванні штрафних санкцій.

Таким чином вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» про стягнення неустойки (штрафу) за порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та сплати відсотків за користування кредитною лінією є законними та такими, що відповідають на умовам договору.

Вирішуючи спір у вказаній частині, суд першої інстанції в порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України, не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим позивачем доказам, у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються документально підтвердженні судові витрати, а саме 363,83 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» 1 800 грн. (одну тисячу вісімсот гривень) неустойки за порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та сплати відсотків за користування кредитною лінією.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» 363,83 грн. (триста шістдесят три гривні вісімдесят три копійки) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_3