Провадження № 2/344/1988/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( ЗАОЧНЕ)

19 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі - «Відповідач 1»), ОСОБА_4( надалі - "Відповідач 2"), ОСОБА_5 (надалі - "Відповідач 3") про усунення перешкод у користуванні майном, а саме зобов»язати ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресо.: АДРЕСА_1.

Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, про причини неявки суду не сповістили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання Відповідачів та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання» та через оголошення у пресі.

Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подано, зважаючи на заяву представника Позивача, в якій вона не заперечує проти винесення заочного рішення, з огляду на подання представником Позивача достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2004 року ОСОБА_2 належить право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_6 та ОСОБА_4, їм належить по 1/3 частини квартири. Позивач являється громадянкою Німеччини, проте періодично приїжджає в Україну.

Як зазначено в позовній заяві, навідавшись на квартиру АДРЕСА_1 виявила, що вхідний замок у квартирі змінено і в ній проживають сторонні особи ( чоловік та жінка). Жінка представилась ОСОБА_3 та зазначила, що проживає у даній квартирі за згодою власниці ОСОБА_4, чоловік свого імені не назвав. Позивач своєї згоди на вселення вказаних осіб у зазначену квартиру не давала. На звернення Позивачки добровільно впустити її до належної їй квартири, відповідачі не реагують.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 369 ЦК України здійснення права спільної сумісної власності співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім"ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім"ї.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним цивільним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності, а також те, що право приватної власності є непорушним.

Так, право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Передача власником майна в тимчасове володіння інших осіб, наприклад, на зберігання, не призводить до втрати ним права власності. При цьому майно має вважатися таким, що перебуває у володінні власника, і тоді, коли він фізично ним не панує, наприклад, майно власника в житловому будинку в момент перебування його на роботі, товар належний громадянину підприємцю, розташований в його складському приміщенні, в період перебування його у відрядженні.

Право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами.

Право розпорядження - це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно).

Відповідно до частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статті 383 ЦК України).

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи випливає, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають сторонні особи, що обмежує право Позивача на вільне володіння, користування та розпорядження майном, окрім того проживання у спірній квартирі відповідачів унеможливлює проживання Позивача в ній як власника квартири та членів її сім"ї.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16.05.2013 року в справі "Максименко та Герасименко проти України" за заявою №49317/07.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 243,60 грн.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 15, 316, 317, 319, 383, 391, 715 Цивільного Кодексу України, ст. 15 Житлового кодексу України, керуючись ст.ст. 213-216, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, - задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану в АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровану в АДРЕСА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої- в АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_8 243,60 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою Відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.