Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/6447/15 Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц/778/3413/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району про визначення порядку спілкування та участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до ОСОБА_3

В обґрунтування вимог зазначила, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 2011 року сторони проживають окремо, з квітня 2012 року укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини по досягненню ним повноліття або в разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі - до його закінчення, який було розірвано укладанням між сторонами 28 липня 2014 року договору про сплату аліментів на утримання дитини, порядок її проживання та виховання, строк дії якого закінчився 01 серпня 2015 року.

Починаючи з липня 2015 року дитина мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від утримання доньки ОСОБА_5

До липня 2014 року у сторін не виникало суперечок щодо проживання їх доньки ОСОБА_5 з позивачем, у липні 2014 році коли дитини на літніх канікулах знаходилась із батьком у них виник спір щодо місця проживання дитини, але у зв'язку з проведенням Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей та існуванням прямої загрози життю та здоров'ю малолітньої доньки вона погодилась на укладання договору 28 липня 2014 року про сплату аліментів на утримання дитини, порядок її проживання та виховання, дія якого закінчилась 01.08.2015 року.

На даний час вона разом з донькою та чоловіком ОСОБА_6 проживає у м. Запоріжжі, жодної загрози життю і здоров'ю дитини не має, але відповідач по справі наполягає на проживанні дитини разом із ним.

За час дії договору від 28.07.2014 року дитина в супереч п.2 весь час, а не тимчасово, як це зазначено вказаним пунктом договору, з липня 2014 року проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2 не з батьком, а з бабусею ОСОБА_7. Відповідач по справі мешкав у квартирі АДРЕСА_1 зі своєю сім'єю, а не з донькою ОСОБА_5

З червня 2015 року вона з донькою ОСОБА_5 та чоловіком ОСОБА_6 проживає в двокімнатній квартирі, в якій для доньки обладнана окрема кімната в якій існують всі умови для зростання, розвитку.

Вона має самостійний дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, займається вихованням дочки. Має час займатися з нею, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. Вважає, що для доньки створені умови із любові і добра, дитина має достатній матеріальний та духовний рівень для зростання, їй краще проживати з матірю.

На підставі зазначеного остаточно просила визначити місце проживання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_4 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати, повязані з розглядом цивільної справи.

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що мати дитини ОСОБА_4 порушує його законні права батька та не враховує інтереси малолітньої доньки ОСОБА_5, приховує від нього місце проживання дитини, не дає з нею бачитися, спілкуватись телефоном, не інформує його про стан здоровя дитини, не повідомляє місце навчання дитини.

Просив визначити спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом систематичних побачень з донькою, а саме: надати батькові право забирати дитину кожну першу пятницю місяця з місця її постійного проживання з 08:00 відводити дитину до місця навчання та після навчання забирати дитину до місця постійного проживання батька, привозити дитину до місця її постійного проживання у неділю з 17:00 до 18:00, у період літніх канікул (строком на 45 днів) починаючи з 01 липня по 15 серпня, кожного другого Різдва та кожного другого Великодня (Пасха) строком на 7 днів; зобовязати матір у разі зміни місця проживання повідомляти батька дитини про нове місце проживання дитини та дозволити ОСОБА_3 спільно із матірю дитини вирішувати всі суттєві і нагальні питання щодо виховання дитини, в тому числі відвідувати школу, виїжджати із донькою на відпочинок, на море, турбази, разом відвідувати різноманітні культурні заходи.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визначено батькові дитини ОСОБА_3 порядок спілкування та участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши графік побачень останнього з дитиною:

- два рази на місяць, перший та третій тиждень місяця з 10 години суботи до 19 години суботи за місцем мешкання дитини з правом відвідування культурних та розважальних закладів лише за згодою дитини;

- побачення в святкові дні або в будь-який інший час і канікули за домовленістю між батьками з урахуванням навчального процесу та обовязкової згоди дитини;

- спільний відпочинок з батьком 20 днів у літній період часу із виїздом до оздоровчих закладів за домовленістю між батьками та лише за згодою дитини.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення про стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць піддано негайному виконанню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після припинення сімейних стосунків між сторонами та розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю ОСОБА_4.

21 квітня 2011 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на утримання дитини, за умовами якого встановили розмір, строки, порядок виплати аліментів на утримання та участь у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5, до досягненню нею повноліття або, в разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, - до його закінчення (а.с.4).

Відповідно до пункту 2 вказаного договору місцем проживання дитини визначено місце проживання матері ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи, 28 липня 2014 року між сторонами укладено Договір на строк до 01 серпня 2015 року, яким визначено місце проживання дитини разом з батьком у квартирі АДРЕСА_3 (п.2 Договору), встановлений порядок участі матері у вихованні малолітньої доньки (п.4 Договору) та передбачено повернення дитини на місце постійного проживання матері після закінчення строку дії договору (п.15)( а.с.5).

Судом також встановлено та не спростовано сторонами, що, починаючи з липня 2015 року, ОСОБА_5 мешкає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, а відповідач ОСОБА_3 ухиляється від утримання дитини.

Згідно з довідкою №6 від 06.11.2015 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 працює на посаді директора ТОВ «Мебельбан» з окладом 3120,00 гривень, отримує заробітну плату.

З огляду на викладене, висновок суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку та визначення місця проживання дитини разом з матірю є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення порядку спілкування та участі у вихованні дитини з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частинами 1-3 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із частинами 1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково зустрічний позов, врахував дослідження психолога-психоаналітика Обєднання психологів та психоаналітиків «Взаємодія» ОСОБА_9 (вих.№48 від 30.08.2015 року) щодо предмету родинних відносин у нових сімях, створених батьком та матерю ОСОБА_5, вік дитини (якої на час ухвалення рішення ще не виповнилось восьми років), можливість настання негативних наслідків для її фізіологічного розвитку від тривалого перебування у дорозі та здійснення переїзду від Запоріжжя до Одеси та у зворотному напрямі під час відвідувань батька за його місцем проживання в м.Одесі з урахуванням шкільного навантаження.

Довід апеляційної скарги про не врахування судом висновку уповноваженого органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 03.12.2015 року (а.с.158), колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки, як вбачається з мотивувальної частини рішення, суд надав оцінку вказаному доказу, правильно зазначивши про те, що уповноважений орган у зазначеному висновку не навів мотивів, з яких вважав доцільним встановити порядок участі у вихованні дитини, запропонований саме батьком дитини.

Не заслуговує на увагу твердження апеляційної скарги про те, що судом не встановлено кваліфікацію та освіту ОСОБА_9, на дослідження якої суд послався у рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 має кваліфікацію психолога (що підтверджується відповідним дипломом про вищу освіту (а.с.137), Свідоцтвами про підвищення кваліфікації (а.с.138-139), є психологом - психоаналітиком Запорізької обласної громадської організації обєднання психологів та психоаналітиків «Взаємодія», до того ж, її дослідження були враховані органом Опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району у Висновку від 20.11.2015 року при визначенні місця проживання малолітньої ОСОБА_5 (а.с.85-87).

Інша частина апеляційної скарги за змістом є повторенням обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовував зустрічний позов, є неспроможними, були предметом дослідження суду першої інстанції, з висновками якого погодилась і колегія суддів, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: