УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Астахової О.О.

при секретарі Швидкій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18.02.2015 р. у справі № 2050/14 за позовом Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18.02.2015 р. у справі № 2050/14 за позовом Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивують тим, що 18 лютого 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було прийнято рішення по справі № 2050/14 за позовом Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 заборгованість по договору кредиту у сумі 6 427 864,22 грн. та третейський збір - 25 500,00 грн.

Проте, заявники зазначають, що їх не було повідомлено про розгляд справи у третейському суді, даний спір не підлягав розгляду третейським судом, оскільки не підсудний третейському суду, у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів».

У судове засідання сторони не з»явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до суду надійшли заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв убачається, що заявники просять суд про поновлення строку на звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду та скасування рішення третейського суду з підстав, викладених у заяві при зверненні до суду.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Правом на подання заперечень, не скористався.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали третейської справи, оцінивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.09.2016 року поновлено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 строк для звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18.02.2015 р. у справі № 2050/14 за позовом Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Відповідно ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасоване лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 лютого 2015 року по справі № 2050/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 заборгованість по договору кредиту, яка станом на 22 вересня 2014 року склала 477 917,54 долари США, що станом на 18.02.2015 року становить 6 427 864,22 грн. та третейський збір - 25 500,00 грн.

Пунктом 6.2. договору кредиту № 10-29/3255 від 16.04.2007 року укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків (а.с. 12-15).

У забезпечення означеного договору кредиту 16.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 02-10/1271. (а.с.16,17).

У пункті 5.2 договору поруки міститься третейське застереження, щодо вирішення спору у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачемукладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2983-VI передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2630цс 15 у постанові від 03 лютого 2016 року.

Аналогічні правові позиції містяться в постановах Верховного Суду України №6-2892цс15 від 27.01.2016, № 6-2712цс15 від 27.01.2016, № 6-087цс15 від18.11.2015.

За ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, на момент прийняття рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків - 18 лютого 2015 року, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Судом взято до уваги, що третейським судом розглянуто справу про солідарне стягнення заборгованості за споживчим кредитом, тому в розумінні наведених положень закону правовідносини, які склалися між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 виникли із споживчого кредиту.

Крім того, слід зазначити, що приймаючи рішення у третейській справі про задоволення позову, судом вирішено питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла в іноземній валюті, а саме в доларах США в еквіваленті до гривні.

Разом з цим, наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно- значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-831 цс 14 у постанові від 21 жовтня 2015 року.

Отже, якщо кредит надано в іноземній валюті, такий спір також не підвідомчий третейським судам.

Частиною 6 ст. 389-4 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд має право або постановити ухвалу про відмову в задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду без змін або постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду.

Оскільки на момент прийняття рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків - 18 лютого 2015 року Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), кредит надано в іноземній валюті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви.

А відтак, рішення Постійно діючого третейського суду від 18 лютого 2015 року підлягає скасуванню в повному обсязі, оскільки така справа не підвідомча третейському суду.

Керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст. 88, 208, 209, 210, 293, 294 ч. 6 ст. 389-4, ст.ст. 389-5, 389-6 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», Постановою Верховного Суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015 року, № 6-2875цс15 від 17.02.2016 року, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18.02.2015 р. у справі № 2050/14 за позовом Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості- задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 лютого 2015 року у справі 2050/14 за позовом Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості- скасувати повністю.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суду м. Києва.

У разі проголошення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :