Провадження № 2/752/4650/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.11.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, суд -

Встановив

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 1327/297DCLRKPT від 04.08.2014 року.

В обґрунтування позову представник вказував, що 04.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1327/297DCLRKPT.

Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що Банк надає позивачу грошові кошти на таких умовах: сума кредиту 12606,95 грн., фіксована процентна ставка за користування кредитом - 0,0001% річних, комісія за надання кредиту - 0 грн., комісія за обслуговування кредиту - 176 грн., цільове призначення - поточні потреби; дата повернення кредиту - 03.10.2016 року та строк кредитування - 26 платіжних періодів.

Представник позивача зазначає, що під час укладання вказаного договору порушені права позивача як споживача, а саме в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем при укладенні договору не повідомлено позивача у письмовій формі про 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Крім того, представник позивача вказував, що укладений між сторонами договір містить несправедливі положення, зокрема щодо комісії за обслуговування кредиту, що в свою чергу є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також представник зазначив, що в п. 5.1. спірного кредитного договору міститься визначено, що всі спори, розбіжності та вимоги, які випливають при виконанні вказаного договору чи у зв'язку із ним, або випливають з нього у томі числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, або в Постійно діючому суді Третейському суді при всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів». Вказане третейське застереження укладене з порушенням п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

В судове засідання позивач не з'явилась, про дату і час розгляду справи повідомлена належним чином, від її представника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якому вказував, що позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку доказам, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1327/297DCLRKPT.

Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що Банк надає позивачу грошові кошти на таких умовах: сума кредиту 12606,95 грн., фіксована процентна ставка за користування кредитом - 0,0001% річних, комісія за надання кредиту - 0 грн., комісія за обслуговування кредиту - 176 грн., цільове призначення - поточні потреби; дата повернення кредиту - 03.10.2016 року та строк кредитування - 26 платіжних періодів.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також в ст. 638 ЦК України прописано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З копії Заяви-анкети № 1327/297DCLRKPT від 01.08.2014 року підписаною особисто позивачем вбачається, що вона до підписання кредитного договору в повній мірі була ознайомлена з усією інформацією, що передбачена Законом України «Про захист прав споживачів» в письмовому вигляді, а саме позивач поставила свій підпис та зазначила, що «Підписанням цієї заяви/анкети я підтверджую, що з умовами кредитування, наявними формами кредитування з описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, перевагами та недоліками пропонованих схем кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, варіанти повернення, включаючи кількість платежів. їх частоту та обсяги, можливість та умови дострокового повернення кредиту форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту (з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, в тому числі послуги страхування тощо), ознайомлений і ця інформація надана мені в письмовій формі».

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до п.п. 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Суд вважає, що у даному випадку відсутні обставини, які свідчать, що кредитний договір, укладений сторонами, містить несправедливі умови до позивача, оскільки підписуючи договір вона мала можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодилася на його укладання шляхом підписання договору.

Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що позивачем протягом тривалого часу виконувались умови вказаного договору, отже у неї не виникало сумнівів у правомірності його укладення.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не навів достатніх доказів на підтвердження правомірності заявлених в позові вимог, зокрема не довів жодних обставин, які б свідчили про наявність підстав для визнання Кредитного договору недійсним, таким чином позов є необґрунтованим та безпідставним, з огляду на що задоволенню не підлягає.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спростовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Так, суд, виходячи із засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності і з урахуванням балансу інтересів, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя