У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Броварської міської ради Київської області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, у тому числі, на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 вересня 1996 року після смерті матері - ОСОБА_7 Спадкоємцями майна ОСОБА_6 були вони, позивачі, а саме його дружина - ОСОБА_3, та діти - ОСОБА_4, ОСОБА_5

Позивачі вказували про те, що в установлений законом строк звернулися до нотаріальної контори та успадкували кожен по 1/3 частині вказаного житлового будинку.

Зазначали про те, що батько ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2, після його смерті спадкова справа не відкривалася, оскільки на момент смерті не було відомо про будь-яке майно, що належало померлому. Проте на час смерті ОСОБА_8 у його власності перебував житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2, що підтверджується копіями: договору забудови від 21 листопада 1949 року, витягом із рішення про закріплення садиби № 29, актом відведення земельної ділянки від 21 листопада 1949 року, оригінали зазначених документів у позивачів не збереглись.

Вважали, що так як на момент смерті ОСОБА_8 його дружина - ОСОБА_7, та син - ОСОБА_6, були зареєстровані та проживали з ним, унаслідок чого ОСОБА_6 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_8 - шляхом фактичного вступу в управління і володіння зазначеним вище спадковим майном, у встановлений законом строк від прийняття спадщини він не відмовлявся.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили суд встановити факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті його батька - ОСОБА_8, визнати за ними у рівних частках у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_2.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 травня 2016 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Встановлено факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності, за кожним, на 1/3 частку житлового будинку «А-1», загальною площею 75 кв. м, житловою площею 43,9 кв. м, підсобною площею - 31,1 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами: гараж-склад - «Ж», гараж - «З», вбиральня - «Г», сарай - «Д», вбиральня - «Е», огорожа - «N», що розташований по АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком»), посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині визнання за позивачами права власності на гараж скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що преюдиційним рішенням апеляційного суду Київської області від 3 квітня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_8 про визнання права власності на спірний будинок відмовлено та встановлено, що право власності на спірний житловий будинок з 1949 року зареєстровано за ОСОБА_8 Отже, позивачами факт прийняття спадщини, а саме спірного житлового будинку з надвірними спорудами, ОСОБА_6 після смерті - ОСОБА_8, доведено, унаслідок чого наявні підстави для визнання за позивачами права власності на спірний житловий будинок. ПАТ «Укртелеком» не надано належних та допустимих доказів щодо передачі спірного нерухомого майна до його статутного фонду.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, у тому числі, на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про спадщину від 19 вересня 1996 року після смерті матері - ОСОБА_7 Спадкоємцями майна ОСОБА_6 були його дружина - ОСОБА_3, та діти - ОСОБА_4, ОСОБА_5

Батько ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2. На час смерті ОСОБА_8, у його власності перебував житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2, що підтверджується копіями: договору забудови від 21 листопада 1949 року, витягом із рішення про закріплення садиби № 29, актом відведення земельної ділянки від 21 листопада 1949 року, оригінали зазначених документів у позивачів не збереглись.

Також, судом установлено, що Державний комітет зв'язку та інформатизації України здійснює у межах повноважень, визначених законодавством, функції управління майном підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління, у тому числі, Українського державного підприємства електрозв'язку «Укртелеком», правонаступником якого є ПАТ «Укртелеком».

Згідно з наказом Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 31 травня 2002 року № 109 ПАТ «Укртелеком» передано у власність нерухоме майно.

Відповідно до Переліку майна, переданого до статутного фонду ПАТ «Укртелеком», гараж по АДРЕСА_2 передано у власність Київської філії ПАТ «Укртелеком».

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом установлено, що надана товариством копія частиниПереліку майна, переданого до статутного фонду ПАТ «Укртелеком», завірена належним чином, відповідно до п. 5.27 Державноїуніфікованої системи документації 4163-2003 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання споживчої політики від 7 квітня 2003 року № 55.

Таким чином, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені вище положення процесуального закону та на доводи товариства уваги не звернув, не встановив фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, не дослідив належним чином вищевказані докази.

Разом з тим не може залишатись у силі і рішення районного суду.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦК України, якщо спір не врегульовано до судового розгляду, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. При цьому застосовуються положення ст. ст. 33-35 ЦПК України.

ПАТ «Укртелеком», звертаючись з апеляційною скаргою, посилалося на те, що згідно з Переліком майна, переданого до статутного фонду товариства, йому належить спірне нерухоме майно, а саме гараж по АДРЕСА_2.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані положення процесуального права та не залучив до участі у справі у передбаченому ЦПК України порядку як співвідповідача ПАТ «Укртелеком», зважаючи на те, що судове рішення впливає на його права та обов'язки, оскільки рішенням суду визнано право власності на нерухоме майно, яке відповідно до вищевказаного переліку знаходиться у власності товариства.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити частково.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик