АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1009/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2469/16Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Обідіної О.І.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року до суду з вищевказаним позовом звернулось ПАТ КБ «Приватбанк». В обґрунтування вимог позивач зазначав, що між ним та ОСОБА_2 15.11.2007 року було укладено договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості. Позивач вказував, що свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконало у повному обсязі. Однак, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом і відсотками, що спричинило виникнення заборгованості. У звязку з наведеним, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 50358,50 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 23341,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 23581,25 грн., заборгованості за пенею та комісією - 800 грн., а також штрафів, що складаються з 500 грн. фіксованої частини і 2386,12 грн. процентної складової.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги факт, що позичальник певний час систематично виконував зобовязання по кредитній угоді. Вказане підтверджує отримання грошових коштів у банківській установі та погодження з умовами кредитування.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вирішуючи питання про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведені позовні вимоги про укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів. На думку суду, наявність у ПАТ КБ «Приватбанк» з відповідачкою правовідносин щодо надання кредитних коштів, з посиланням на укладення договору 15.11.2007 року та ознайомлення відповідача з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» шляхом підписання Анкети-Заяви є неспроможними і ніяким чином не доводять факту укладення між сторонами кредитного договору 15.11.2007 року, заборгованість за яким є предметом даного спору.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.11.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому, 15.11.2007 року ОСОБА_2 було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» в якій зазначено, що відповідач ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, з Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді, та згодна з ними. А також, ОСОБА_2 погодилася, що зазначена заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, з Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегією суддів встановлено, що у підтвердження укладення 15.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2Ю .кредитного договору, банком було видано відповідачу банківську (кредитну) картку, про що свідчить копія фотокартки відповідача із банківською карткою, здійснена на підтвердження її отримання (а.с 91, 92.). Строк дії виданої відповідачеві банком кредитної карти (карта універсальна) жовтень 2015 року. (а.с. 90).

Разом з тим, згідно виписки по карті /рахунку, 15.11.2007 року ОСОБА_2 було відкрито банком картковий рахунок з сумою кредитного ліміту в розмірі 1000,00 грн.

Таким чином вбачається, що відповідач отримала платіжну картку з відкриттям карткового рахунку на її ім'я, що підтверджується матеріалами справи. Договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку від 15.11.2007 року не оспорювався та недійсним не визнавався.

З вказаної вище виписки видно, що кредитний ліміт періодично збільшувався, а саме: 03.07.2008 року - до 2000, 00 грн., 13.07.2010 року до 3600, 00 грн., 30.09.2010 року до 4200,0 грн., 25.11.2010 року до 6000,00 грн., 07.01.2011 року до 8 000,00 грн., 07.02.2011 року до 10 00,00 грн., 21.03.2011 року до 13 00,00 грн.(а.с. 78-89).

Також, за витягом з особового рахунку за період з 15.11.2007 року до 26.072016 року відповідач ОСОБА_2 за отриманою нею кредитною картою неодноразово отримувала від Банку кредитні кошти та частково погашала заборгованість.

Отже слідує, що позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язання щодо надання кредитного ліміту шляхом зарахування на платіжну картку виконано належним чином відповідно до умов спірного договору, проте відповідачем ОСОБА_2 зобов'язання щодо повернення кредитних коштів не виконано, у зв'язку із чим утворилась заборгованість.

Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання кредитного ліміту від 15.11.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2016 року має заборгованість 50358,50 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 23341,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 23581,25 грн., заборгованості за пенею та комісією - 800 грн., а також штрафів, що складаються з 500 грн. фіксованої частини і 2386,12 грн. процентної складової.

Розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги.

При цьому, наведені Банком розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення відповідачем умов договору і часткове погашення ним заборгованості.

За витягом з особового рахунку 19.06.2015 року відповідач востаннє погашала заборгованість на суму 650 грн. чим вчинила дію, що свідчить про визнання нею боргу.

За вказаного, помилковим є висновок місцевого суду про недоведеність позовних вимоги щодо укладення кредитного договору та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, з урахуванням відсотків, передбачених договором та пені і штрафу за неналежне виконання умов договору.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Крім того, згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за кредитом у розмірі 50358,50 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 23341,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 23581,25 грн., заборгованості за пенею та комісією - 800 грн., а також штрафів, що складаються з 500 грн. фіксованої частини і 2386,12 грн. процентної складової.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ ОСОБА_1