Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року Волноваський районний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі Гуровій Л.Л.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваської міської ради Волноваського району Донецької області про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом з урахуванням уточнень про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, відшкодування витрат, повязаних із явкою до суду її представника, зазначаючи, що з 01 листопада 2013 року вона працювала на посаді підсобного робітника у «Дитячому навчальному закладі №47 «ЗІРОЧКА». 19 жовтня 2016 року її було звільнено з вказаної посади на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України (поява на роботі у нетверезому стані). Але з 19 жовтня 2016 року вона знаходилась на лікарняному у звязку з респіраторним захворюванням, попередивши про це керівника закладу. Натомість її було звільнено з займаної посади, у звязку з появою на роботі у нетверезому стані, на підтвердження цього було складено протокол про адміністративне правопорушення, який не є доказом перебування її у нетверезому стані на робочому місці, постанови про визнання її винною у скоєному правопорушенні немає. Вона є одинокою матірю, її синові тільки десять років, а відповідно до вимог законодавства звільнити її можна за ініціативною власника лише у випадку повної ліквідації підприємства з обовязковим працевлаштуванням. Просила наказ про її звільнення скасувати, поновити на посаді, зобовязати відповідача здійснити їй виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та витрати її представника, повязані з явкою до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 на задоволенні позову наполягали, посилаючись на те, що при звільненні ОСОБА_1 були порушені норми трудового законодавства, оскільки в день звільнення вона перебувала на лікарняному у звязку з респіраторним захворюванням, тобто була тимчасово непрацездатною, але цього ж дня її звільнили. Крім того, вона є одинокою матірю, тому звільнення її з роботи може бути лише у виключних випадках, встановлених законодавством. Оскільки її незаконне звільнення завдало їй моральних страждань та змусило шукати інші джерела доходів, щоб забезпечити її сина всім необхідним, відповідач повинен їй відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, а також витрати, повязані із явкою до суду її представника в сумі 172,87 гривень.

Представник відповідача позов визнала частково, а саме в частині її незаконного звільнення як одинокої матері. Звільнення у звязку з перебуванням позивача у нетверезому стані на робочому місці є законним, оскільки є протокол про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано факт розпивання горілки на робочому місці, є протокол медичного огляду для встановлення факту спяніння, яким зафіксовано вміст алкоголю у видихуваному повітрі 1,22 проміле. Згідно з розясненнями Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності підтвердженням тимчасової непрацездатності працівника є лише листок непрацездатності. Оскільки його у позивача ОСОБА_1 немає, а є лише довідка, її звільнення 19 жовтня 2016 року відповідає вимогам чинного законодавства. Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат, повязаних з явкою її представника до суду, не заперечувала, а щодо стягнення моральної шкоди просила відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду підсобного робітника в «Дитячому навчальному закладі №47 «ЗІРОЧКА» (а.с.9).

19 жовтня 2016 року згідно з витягом з наказу №712-к її звільнено з займаної посади відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 30.09.2016 року серії ДО №017472 (а.с.5).

Відповідно до протоколу від 30.09.2016 року серії ДО №017472 ОСОБА_1, перебуваючи на робочому місці в «Дитячому навчальному закладі №47 «ЗІРОЧКА» приблизно о 09 годині 30 хвилин розпивала горілку, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 179 КУпАП (а.с.28).

З довідки лікарської амбулаторії № 5 КУ «Волноваський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» встановлено, що з 19 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2016 року ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні у звязку з гострим респіраторним захворюванням (а.с.6).

Відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником підприємства,установи,організації або уповноваженим ним органом лише у випадках: 7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Частиною 3 статті 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 179 КУпАП не знайшов свого підтвердження, оскільки після складення протоколу про адміністративне правопорушення та проведення медичного огляду на стан алкогольного спяніння, рішення за вказаним фактом прийнято не було.

Посилання представника відповідача на те, що тимчасова непрацездатність може встановлюватись лише листом непрацездатності є безпідставними, оскільки 19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до лікарської амбулаторії м. Волноваха № 5, у звязку з погіршенням самопочуття та знаходилась на амбулаторному лікуванні з 19 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2016 року, про що їй видано довідку лікарем.

Пунктом 17 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами і доповненнями) визначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Статтею 184 КЗпП України закріплено, що звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька дитини відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України встановлено, що ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4, 21 листопада 2006 року (а.с.7).

Оскільки відомості про дитину ОСОБА_1 внесені на підставі статті 135 Сімейного кодексу України, вона є одинокою матірю.

На момент звільнення ОСОБА_1 з займаної посади її син ОСОБА_4 майже досяг десятирічного віку.

Статтею 184 КЗпП України встановлена заборона звільнення одинокої матері, можливість звільнення визначена лише у випадках повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, суд приходить до висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та необхідність поновлення її на посаді.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та необхідність поновлення її на роботі, з Волноваської міської ради Волноваського району Донецької області підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2016 року по 15 грудня 2016 року.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з тим, що незаконне звільнення ОСОБА_1 порушило її життєві звязки та завдало моральних страждань, з урахуванням обсягу та характеру завданої шкоди, принципів розумності і справедливості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 300 гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що до судових витрат відносяться в тому числі і витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду.

Представник позивача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності, у звязку з явкою до суду зазнав грошових витрат в сумі 172 гривні 87 копійок, що підтверджується квитанціями (а.с.34-36).

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, на підставі вищевказаної статті на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати в сумі 172 гривні 87 копійок, повязані з явкою її представника до суду. А також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений.

Керуючись ст. ст. 40, 184, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст.15, 30, 60, 79, 88, 212-215ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Волноваської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Скасувати наказ № 712-к від 19 жовтня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади згідно п.7 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді підсобного працівника «Дитячого навчального закладу № 47 «ЗІРОЧКА».

Зобовязати Волноваську міську раду Волноваського району Донецької області здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 20 жовтня 2016 року по 15 грудня 2016 року.

Стягнути з Волноваської міської ради Волноваського району Донецької області на користь ОСОБА_1 300 гривень 00 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди та 172 гривні 87 копійок у відшкодування витрат, повязаних з явкою до суду її представника, стягнути на користь держави судовий збір 551 гривню 20 копійок.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2016 року.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення подається до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.С.Овчиннікова