У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва, про усунення перешкод у вільному користуванні житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1, в якій також зареєстровані і відповідачі; після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 стосунки між ними стали напруженими; відповідачі викинули особисті речі позивача з квартири, змінили замки у вхідних дверях, внаслідок чого він втратив можливість потрапити до квартири, яка є місцем його проживання. Таким чином, просив задовольнити позов та усунути перешкоди у користуванні житлом.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із указаним вище зустрічним позовом, посилаючись на те, що у травні 2014 року, ОСОБА_4 зібрав свої речі, пішов з квартири. Оскільки ОСОБА_4 вільно, без примусу забрав із собою свої особисті речі та виселився з квартири, тому просила задовольнити зустрічний позов та визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_4 житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язано відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надати ОСОБА_4 ключі від квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 9, 61, 65, 71 ЖК Української РСР, дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві вільного користування житловим приміщенням є обгрунтованими, оскільки непроживання позивача обумовлене діями відповідачів, які чинять йому перешкоди у цьому. Факт чинення перешкод у користуванні спірною квартирою підтверджується матеріалами перевірки правоохоронних органів, які проводились за заявами ОСОБА_4, між сторонами існують неприязнені стосунки, які стосуються права ОСОБА_4 на проживання у спірній квартирі.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П. Штелик