У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Григоренка М.П., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дубенський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю, визнання права власності на спільне майно, зняття арешту з майна та заборони відчуження,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 вересня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що 04.09.2008р. між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір кредиту, на забезпечення якого він уклав з Банком договір поруки. Того ж дня було придбано автомобіль Nissan Navara 2.5 вартістю 181 553,00 грн. Додає, що з жовтня 2008 року по травень 2014 року він разом із ОСОБА_3 погашали вищезазначений кредит за рахунок спільних коштів, а тому вважає, що автомобіль є спільним майном та йому належить ? його частина. Зазначає, що між ОСОБА_3 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» 29.09.2006р. було укладено кредитний договір на суму 27 900 доларів США на придбання квартири по вул. Марка Вовчка, 4/4 в м. Дубно Рівненської області. У звязку з виникненням заборгованості за цим договором Банк звернувся до суду з позовом про її стягнення. В процесі виконання рішення суду було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 559/4009/14-ц, а 04.08.2016р. державним виконавцем Дубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також про розшук транспортного засобу Nissan Navara 2.5 TD, д.н.з. НОМЕР_1. Стверджує, що оскільки автомобіль знаходиться у його користуванні та, зокрема, використовується при здійсненні підприємницької діяльності, його розшук має бути припинений, а виконавче провадження зупинене з метою дотримання його прав на автомобіль до вирішення по суті справи про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю, визнання права власності на спільне майно, зняття арешту з майна та

___________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/1999/16-ц Головуючий у І інстанції Федорова Л.П.

Провадження № 22-ц 787/2003/2016 Доповідач Ковальчук Н.М.

заборони відчуження. Вказує на процесуальні порушення, допущені місцевим судом, які виявились у недотриманні строків розгляду заяви про забезпечення позову, передбачених ч. 1 ст. 153 ЦПК України. З наведених підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, задовольнити заяву про забезпечення позову, припинивши розшук автомобіля НОМЕР_2 та зупинивши виконавче провадження № 51290877 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 643 820,33 грн., відкритого на підставі постанови державного виконавця Дубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 від 04.08.2016р.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дубенський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю, визнання права власності на спільне майно, зняття арешту з майна та заборони відчуження.

З метою забезпечення даного позову ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив припинити розшук автомобіля НОМЕР_2 та зупинити виконавче провадження № 51290877 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 643 820,33 грн..

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутнє обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, заявлені види забезпечення позову є не співмірними із заявленими позивачем вимогами, а також відсутні інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, як розяснено пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У звязку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може предявляти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову у даній справі № 559/1999/16-ц, ОСОБА_2 ставив питання про зупинення виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого листа, виданого Дубенським міськрайонним судом Рівненської області на підставі рішення від 26.11.2015р. у іншій цивільній справі № 559/4009/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 643 820,33 грн. заборгованості за кредитним договором.

У звязку з наведеним, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову слід відмовити, оскільки вимоги, які він ставить у заяві про забезпечення позову, стосуються інших правовідносин між іншими особами, які були вирішені судом в межах іншого цивільного провадження.

Зважаючи на характер спірних правовідносин та суть заявлених вимог, колегія суддів приходить до переконання про помилковість висновку місцевого суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав відсутності обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, заявлені види забезпечення позову є не співмірними із заявленими позивачем вимогами, а також відсутні інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За правилами п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 154, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 вересня 2016 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення його позову до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дубенський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю, визнання права власності на спільне майно, зняття арешту з майна та заборони відчуження відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її набрання нею законної сили.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_5

підпис ОСОБА_6

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_1