Номер провадження: 22-ц/785/4565/16
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Юрасова Алла Миколаївна про визнання договорів дарування та купівлі-продажу недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договорів дарування та купівлі-продажу недійсними - задоволений частково.

Поновлено ОСОБА_5 строк для звернення до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним.

Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 07 грудня 2009 року, між ОСОБА_5, з однієї сторони, і ОСОБА_4, з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М., - недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір в розмірі 364,60 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2016 року в частині поновлення ОСОБА_5 строку для звернення з позовом про визнання договору дарування недійсним і постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у поновленні строків для звернення з позовом про визнання договору дарування недійсним та відмовити у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування квартири. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В свою чергу, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2016 року в частині поновлення ОСОБА_5 строків позовної давності на оскарження договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 07.12.2009 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Юрасовою А.М. та у частині визнання вказаного договору дарування квартири недійсним і постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у поновленні строків позовної давності та про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування квартири. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було достовірно встановлено, що 17 грудня 2002 року ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1, яка складається в цілому з двох кімнат загальною площею 42,4 кв. м., у тому числі житловою - 24,4 кв. м., що підтверджується договором дарування від 17 грудня 2002 року посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Коваль Н.В. за реєстровим №10-3809.

Право власності за ОСОБА_5 було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 25 листопада 2003 року за №1345, стор. 97 в книзі 481пр., про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого КП «ОМБТІ та РОН» 07 грудня 2009 року за №24698855.

07 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого останній надав у борг позивачу кошти у розмірі 45000,0 доларів США, що підтверджується розпискою від 17 грудня 2009 року, за якої ОСОБА_5 зобов'язався повернути вказану грошову суму до 07 березня 2010 року, а в разі неповернення суми боргу зобов'язався квартиру АДРЕСА_1 переоформити на ОСОБА_4

В забезпечення виконання умов , вказаних у розписці 07 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М., зареєстрований в реєстрі за №1287.

Не дочекавшись виконання зобов'язань по розписці, вже 21.12.2009 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на спірну квартиру.

Згідно висновку службового розслідування за зверненням ОСОБА_5 до УМВС у Одеській області від 10 серпня 2010 року встановлено, що група осіб: ОСОБА_10, співробітника міліції ОСОБА_11, разом з ОСОБА_4, ввела в оману ОСОБА_5 щодо дійсного наміру вчинення дій з боку ОСОБА_4 відносно вказаної квартири. Та встановлено, що фактично ОСОБА_5 було передано гроші не ОСОБА_4, а саме співробітником міліції ОСОБА_11 у фактичному розмірі 13 000,00 доларів США у позику.

Наказом № 843 від 18 серпня 2010 року ОСОБА_11 за вказане правопорушення звільнений з займаної посади.

На підставі договору купівлі-продажу від 22 липня 2010 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В. 22 липня 2010 року, за реєстровим № 659 та зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 04 жовтня 2012 року за реєстраційним № 29094672, запис №1345, в книзі 653пр.-143. Відповідно до п. 3.2 зазначеного договору грошові кошти за квартиру продавець ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 у повному обсязі, тобто за договором відбувся повний розрахунок.

14 березня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси по цивільній справі за №1519/2-1856/11 у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_15, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього, ОСОБА_16, третя особа з самостійними вимогами: ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом виселення було відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_15, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього, ОСОБА_16, третя особа: ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення та вселення задоволено. Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_16 з квартири АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1. Скасовано арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2010 року.

05 червня 2013 року Апеляційним судом Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 березня 2013 року залишено без змін.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 червня 2014 року у справі №6-69цс14 відсутність у особи під час укладання договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Тому, колегія вважає, що на підставі вказаних обставин судом першої інстанції зроблено вірний висновок проте, що фактично дарування спірної квартири відбулося не відповідно до волі дарувальника саме на безоплатну передачу нерухомого майна. Із самого початку домовленості між сторонами квартира виступала в якості застави на виконання боргового зобов'язання, отже наявні підстави для визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 07 грудня 2009 року, між ОСОБА_5, з однієї сторони, і ОСОБА_4, з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М., недійсним.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

З урахуванням наведених норм, суд правомірно відмовив в задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 липня 2010 року квартири АДРЕСА_1, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Доводи обох апеляційних скарг про пропуск позивачем строку для звернення до суду є неспроможними з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, с підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Норма ч. 5 ст. 267 ЦК припускає можливість визнання судом поважними певних причин пропуску позовної давності, однак не містить переліку таких причин. Виходячи з загальних засад цивільного законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об'єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку позовної давності.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що 29 квітня 2012 року ОСОБА_5 був взятий під варту, та не міг приймати участь у вказаній справі. 12 червня 2013 року вироком Малиновського районного суду по справі № 1-11622/12 позивач був засуджений за ст. 307 КК України із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 березня 2014 року вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2013 року, у відношенні ОСОБА_5, засудженого за ст. 307 ч. 2 КК України, скасовано; кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, направлено прокурору м. Одеси для проведення додаткового розслідування; запобіжний захід ОСОБА_5 - змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд; ОСОБА_5 з під варти звільнено, негайно із залу суду.

За встановлених обставин справи, на підставі рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» (22277/93, 27 червня 2000 р. пар. 59), ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 р., з урахуванням того, що позивач перебував під вартою за обвинуваченням, яке не було підтверджено судовими органами, а під час розгляду цієї справи ОСОБА_5 звернувся до суду про визнання дій органів досудового слідства протиправними, суд першої інстанції справедливо поновив позивачу строк на звернення до суду з даним позовом.

Інші доводи апеляційних скаргах є аналогічними заявленим вимогам, які були предметом розгляду в суді першої інстанції та яким надано судом належну оцінку.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, висновки суду про часткове задоволення позову відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Юрасова Алла Миколаївна про визнання договорів дарування та купівлі-продажу недійсними - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова