Справа № 487/3111/16-ц
Провадження № 2/487/1786/16
РІШЕННЯ

Іменем України

12.12.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.

при секретарі Уманському І.В.

за участю представника позивачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про припинення права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили припинити право власності ОСОБА_2 на квартири АДРЕСА_2 припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1. В обгрунтування позову зазначили, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2007 року. Крім того, ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 17.09.2007 року. Придбане житло було не придатне для проживання, воно придбавалось з метою подальшого його знесення та нового будівництва. У грудні 2010 року позивачі уклали договрі про спільну діяльність з ОСОБА_4 для будівництва житлового будинку на місці розташування квартир АДРЕСА_2 Вказані квартири були знесені та розпочалось будівництво. Земельна ділянка під будинком належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1. Будівництво не було закінчено, учасники договору - позивачі відмовились від подальшої участі у договорі про спільну діяльність. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.04.2012 року договір про спільну діяльність був розірваний, за ОСОБА_4 визнано право власності на будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва та які складають об*єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_4 До теперішнього часу за позивачами зареєстровано право власності на знесені квартири. Позивачі вважають, що оскільки вони добровільно погодилися на знищення будинку, в яких були квартири №№24, 25, 26 та потім розірвали договір про спільну діяльність, отримавши грошові кошти, то з моменту знесення (знищення) власного нерухомого майна та визнання права власності на будівельні матеріали об*єкту незавершеного будівництва за ОСОБА_4 у них припинилось право власності.

В судовому засіданні представник позивачів підтримала доводи позовної заяви, дала пояснення аналогічну змісту позову, наполягаючи на його задоволенні.

Представник відповідача - Миколаївської міської ради в судовому засіданні не був присутнім, надавши письмові заперечення проти позову, також просив справу розглядати без його участі.

Заслухавши представника позивачів, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2007 року. Крім того, ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 17.09.2007 року.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.08.2007 року.

Право власності позивачів зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Згідно висновку ТО-028-08-07-ТЗ від 04.09.2007 року по визначенню технічного стану, будівельних конструкцій житлового будинку літ. «Д-1» по АДРЕСА_2 технічний стан основних несущіх конструктивів - незадовільний, добудова другого поверху на фундамент, стіни і перекриття, що існують, неможлива.

З листа від 07.11.2016 року КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що за матеріалами інвентарізаційної справи за адресою: АДРЕСА_2 за даними проведеної технічної інвентарізації 2011 р. житловий будинок літ. Д, що складається з квартир 24, 25, 26 знесено. Замість знесеного житлового будинку зафіксовано будівництво нового недобудованого житлового будинку. Оскільки за адресою - АДРЕСА_2 розташовано декілька житлових будинків, інвентарізаційна справа не підлягає закриттю.

Як вбачається із позовної заяви, позивачі просили припинити їх право власності на вказані квартири у зв'язку із їх знищенням, інші підстави припинення права власності не зазначалися.

Відповідно до положень ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 323 ЦК України вказано, що ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 346 ЦК України визначено перелік підстав припинення права власності, зокрема: п.4 ч.1 ст.346 та ст.349 ЦК Українипередбачено припинення права власності у разі знищення майна за заявою власника.

Згідно зі ст.349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Під знищенням треба розуміти таке використання майна в результаті якого воно припиняє своє існування назавжди або повністю втрачає свою цінність.

Отже, таке знищення може бути результатом дій власника або інших осіб. Зокрема, це може бути таке використання майна, в результаті якого воно повністю і назавжди втрачає свої властивості, індивідуальні ознаки тощо. Знищення майна може трапитися і незалежно від волі власника, в результаті випадку, непереборної сили або неправомірних дій інших осіб.

Таким чином, необхідною умовою для припинення права власності за положеннями статей 323, 349 ЦК України є пред'явлення власником майна заяви про внесення змін до державного реєстру, так як негативні наслідки такого випадку знищення (пошкодження) майна несе власник нерухомості, не інші особи.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Право власності набувається і припиняється на підставі певних юридичних фактів, з якими закон пов'язує таке виникнення чи припинення права власності.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються у разі знищення обєкта нерухомого майна.

Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджений «Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 75 Порядку передбачено, що для державної реєстрації припинення права власності на об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва у зв'язку з його знищенням подаються: 1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; 2) документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об'єкта). Для державної реєстрації припинення права власності на нерухоме майно у зв'язку з відмовою власника від права власності подається документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) (п. 75).

ОСОБА_2. та ОСОБА_3, як власники майна, визначеного законом порядку припинення права власності на об*єкт нерухомого майна не дотримались, із заявою про внесення змін до державного реєстру не зверталися. За таких обставин, ніяких порушень законних прав та інтересів позивачів не відбулося, тому підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 158, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 182, 316, 317, 321, 323, 346, 349 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про припинення права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева