АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року, -

встановила:

У травні 2015 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулось до суду з даним позовом.

Просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, в розмірі 105 486 грн. 16 коп.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» вимоги апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2011 року між ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та ОСОБА_1 укладено договір про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання.

За умовами якого ОСОБА_1 взяв участь в системі LeaseIT, зокрема отримав ITобладнання та інші товари від постачальника, а також отримав послуги на умовах, визначених обраним пакетом фінансування.

Товариство надало ОСОБА_1 в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, про що свідчить акт приймання-передачі №120330013 від 13.09.2011 року.

Відповідач взяв на себе зобов'язання прийняти обладнання (предмет лізингу), своєчасно сплачувати періодичні лізингові платежі у порядку та строки передбачені договором.

Загальна первісна вартість переданого обладнання становить - 7 830 грн. 00 коп.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, оскільки не здійснив сплату щомісячних платежів.

Умови пакету LeaseIT:

Платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 10 %.

Кількість місячних платежів: 9.

Розмір щомісячних платежів: щомісяця рівними частинами.

Перехід права власності: виплата повної вартості обладнання.

Пунктом 6.2. Правил, визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається, з дня передачі обладнання клієнту і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого пакетом LeaseIT.

Відповідач зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 7 830 грн. 00 коп., в такому порядку:

Перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів;

9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця.

Тобто, відповідач мав сплатити 10 платежів по 783 грн. 00 коп.

Відповідачем фактично сплачено 2 391 грн. 00 коп.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем становить 105 486 грн. 16 коп., з яких: 5 478 грн. 15 коп. - компенсація вартості наданого обладнання, 99 960 грн. 85 коп. - плата за прострочення щомісячних платежів, 47 грн. 16 коп. - компенсація понесених витрат пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності звернення до суду, оскільки останній платіж відповідач здійснив 21 листопада 2011 року, а з позовом товариство звернулось 20 травня 2015 року.

При вирішенні спору, суд першої інстанції не звернув своєї уваги, що за умовами договору відповідач мав здійснити дев'ять платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця.

Отже, умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку.

Тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

З позовом товариство звернулось 20 травня 2015 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Така заява подана відповідачем.

Останній платіж в розмірі 783 грн. 00 коп. відповідач мав сплатити до 20 червня 2012 року.

Отже, строк позовної давності за вимогами про стягнення цього платежу, товариством не пропущений.

Протилежний висновок суду першої інстанції з цього приводу є помилковим.

Вимоги про стягнення штрафу в розмірі 10 % від суми несплаченого щомісячного платежу до 20 червня 2012 року задоволенню не підлягають, оскільки товариством пропущені спеціальні строки позовної давності ( п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України ).

Доводи апеляційної скарги про пред'явлення позову щодо стягнення усієї суми боргу в межах строку позовної давності, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не відповідають встановленим фактичним обставинам справи та вимогам закону про позовну давність.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 14 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення місячного платежу постановлено з порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

В решті заочне рішення суду від 14 грудня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 307 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення місячного платежу в розмірі 783 грн. 00 коп. скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» платіж за придбане обладнання в розмірі 783 грн. 00 коп.

В решті заочне рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук