РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/823/16-ц

Провадження № 2/700/378/16

16 листопада 2016 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі головуючого-судді: Пічкур С.Д., за участю секретаря: Мельніченко Н.І.,

позивача: ОСОБА_1, представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідачки: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на зерно сої та зобовязання виділити сою,

встановив:

22 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просить визнати право власності за позивачем на ? частину зерна сої та право погашення спільних боргів в сумі 79 080 грн. Зобовязати відповідачку виділити йому 78 центнерів сої та відшкодувати витрати на погашення боргів в сумі 39 540 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 12 травня 2015 року рішенням Лисянського районного суду шлюб між сторонами розірвано. Незважаючи на розірвання шлюбу, на орендованій відповідачкою в період шлюбу земельній ділянці, в 2016 році він за власний кошт та своїми силами посіяв сою, а на осінь вони мали намір після збору врожаю поділити його за усною домовленістю. Перед збором урожаю відповідачка вибралась від нього, і самовільно дозволила ОСОБА_5 зібрати врожай сої, а йому до цього часу не відшкодовано навіть витрати, а тому він звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та додатково пояснили, що після звернення позивача до поліції, ОСОБА_5 обіцяв відшкодувати позивачу витрати на посів сої, але до цього часу ні відповідачка ні суборендар не відшкодували йому витрати на посів сої, а тому просять задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вказує, що позивач сам зібрав посіяний ним урожай, а відповідачка до цього немає ніякого відношення.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

З 28 грудня 1986 року по 01 липня 2015 року позивач з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що навесні 2016 року допомагав позивачу сіяти сою на полі в с. Вотилівка. Він має власний вантажний автомобіль і возив сою на поле, ОСОБА_1 сіяв сою на чотирьох полях і в тому числі і на 13 га. сою позичили в ОСОБА_7 та Петракової.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що позивач весною 2016 року позичив у нього під урожай 2 700 кг. сої і до цього часу не повернув.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що навесні 2016 року в с. Вотилівка допомагав позивачу сіяти ячмінь і сою на 3-4 площах, в тому числі на 13 га., він був на сівалці, а позивач на тракторі, дружина позивача не була, розраховувався з ним ОСОБА_1, а зерно підвозив ОСОБА_6, засіяли тон пять.

Згідно договору оренди землі від 27 травня 2009 року, ФОП ОСОБА_4 орендує земельну ділянку площею 12,9998 га. в межах Вотилівської сільської ради Лисянського району, Черкаської області, для сільськогосподарського використання строком дії на 15 років.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, судом роз'яснено позивачу та відповідачу вимоги ст. 10, 60 ЦПК України, та суд сприяв сторонам в отриманні доказів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що саме в період шлюбу він з відповідачкою набув зерно сої. Крім цього, не надано суду відповідних доказів отримання кредиту теж в період шлюбу і в інтересах сімї.

Не доведено позивачем і факт спільного проживання з відповідачкою після розірвання шлюбу як сімя, що унеможливлює застосування ст. 74 СК України.

Так, під час застосування ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (спільне проживання, спільне ведення домашнього господарства та спільний бюджет, придбання майна для потреб сімї).

Тобто, положеннями вказаних норм передбачено, що для визначення та встановлення, що майно є спільною сумісною власністю подружжя необхідні умови - проживання однією сім`єю, спільне проживання, яке пов'язано спільним побутом, із взаємними правами та обов'язками, що і є ознаками сім`ї.

Факт спільного проживання сторін однією сім'єю чи відсутність такого доводиться сторонами належними доказами.

З показань свідків та матеріалів закритого кримінального провадження №0000264 вбачається, що сторони дійсно навесні 2016 року домовились, що позивач буде обробляти земельну ділянку та дасть їй за це зерна і тюки соломи.

Проте, будь-яких письмових договорів щодо спільної діяльності, інших письмових доказів щодо площі посівів та кількості зібраного врожаю, урожайності, ціни зерна тощо, позивач суду не надав.

У разі наявності відповідних підтверджуючих доказів щодо заборгованості відповідачки перед позивачем за спільний посів зернових, позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом до відповідачки.

За викладених обставин, суд позбавлений правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог позивача, відтак в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 60, 88, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 207, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на зерно сої та зобовязання виділити сою, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий - Пічкур С. Д.