У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: ОСОБА_1 і ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року у справі за поданням державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року подання державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - Відділ ДВС) задоволено: обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож. у АДРЕСА_1, і.н. НОМЕР_1, закордонний паспорт НОМЕР_3, у праві виїзду за межі України до виконання боржником своїх зобов'язань за виконавчим листом, виданому Рівненським міським судом 15 січня 2015 року у цивільній справі №5891/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики та за виконавчим листом, виданому Рівненським міським судом 30 грудня 2014 року у цивільній справі №569/4710/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі боржник покликалася на її незаконність і необґрунтованість через порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, неповноти з'ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеності обставин, які суд вважав встановленими.

На її обґрунтування зазначала про хибність висновків про встановлення факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язання, оскільки такі дії (бездіяльність) боржника передбачені ст. 377 (1) ЦПК України та п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження". В зв'язку з цим судом не з'ясовано, чи дійсно свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. Вважала, що вона не ухилялася від виконання зобов'язань, повідомляла державного виконавця про місце постійної роботи з метою відрахування коштів на погашення заборгованості.

Неправильною також вважала вказівку суду про застосування норми ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження".

Окрім того, судом не враховано ту обставину, що державним виконавцем не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу для забезпечення виконання рішення суду у виді тимчасового обмеження виїзду за межі України. Обмеження у праві виїзду за кордон лише позбавить її можливості поїхати в іншу країну, отримати певні грошові кошти за ту чи іншу роботу, про що завчасно повідомляла суду, та таким чином виконувати свої зобов'язання щодо сплати боргу.

З цих підстав просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановивши нову, якою відмовити в задоволенні подання державного виконавця.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції правильно виходив з його доведеності і обґрунтованості, оскільки представлені державним виконавцем докази переконливо свідчать про навмисне ухилення боржника від виконання зобов'язань за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції перебувають:

-виконавчий лист №569/5891/14-ц від 30.12.2014 року, виданий Рівненським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 110 342, 80 гривень заборгованості за договорами позики та 1 407, 20 гривень судового збору

-виконавчий лист №569/4710/14-ц від 15.01.2015 року, виданий Рівненським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 144 078 гривень заборгованості за договорами позики, 72 610, 36 гривень процентів за користування грошовими коштами, 11 666 гривень суми трьох процентів річних та 2 283, 54 гривень судового збору (а.с. 45, 46).

Виконавче провадження з виконання виконавчих листів відкрито відповідно 23 січня 2015 року та 17 квітня 2015 року (а.с. 48, 47).

Як правильно встановлено судом, 23 квітня 2015 року державним виконавцем накладено арешт майна боржника, про що винесено відповідну постанову.

З відповіді Державної податкової інспекції в м. Рівне відкриті рахунки в банківських (фінансових) установах щодо ОСОБА_1 відсутні. Перевірена державним виконавцем інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно свідчить, що за боржником нерухоме майно не зареєстроване. Так само встановлено відсутність зареєстрованих за нею автотранспортних засобів, що вбачається із наданих відомостей Відділу державної автомобільної інспекції. При виході за адресою місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 державний виконавець переконався, що вхідні двері зачинені, на стук їх не відчинено. Зі слів сусідів, боржник квартиру винаймає.

Органами Пенсійного фонду України 8 червня 2016 року надано інформацію про те, що ОСОБА_1 працює в Управлінні освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради. В зв'язку з цим 21 червня 2016 року державним виконавцем винесено дві постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника - одну суму 248 879, 37 гривень, іншу - на суму 122 879, 09 гривень (а.с. 54, 55).

Також судом з'ясовано, що за даними Адресно-довідкового підрозділу Управління державної міграційної служби України від 22.07.2015 року на користь ОСОБА_1 було видано 8 травня 2015 року закордонний НОМЕР_2.

Згідно з ч. 1 ст. 377 (1) ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Частина 1, пункт 18 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюють, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Очевидно, що заборгованість боржником на час вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України не сплачена, а перевірені державним виконавцем під час примусового виконання рішень суду факти в їх сукупності свідчать про навмисне відсторонення ОСОБА_1 від виконання покладених на неї зобов'язань. Таким чином, судом зроблено правильний висновок про те, що обставина її ухилення є доведеною, а тому колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу обґрунтованою.

"Сучасний тлумачний словник української мови" значення дієслова "Ухилитися" розуміє як "Не брати участі в чомусь, не робити чогось; уникати, напр.: ухилитися від зобов'язань" (ВД "Школа", 2011. - стор. 886).

Тому доводи апеляційної скарги про відсутність обставини ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на неї рішеннями судів зобов'язань спростовуються правильністю висновків суду.

Інші покликання автора скарги - про помилкове застосування норм матеріального права та про те, що обране обмеження особистого немайнового права унеможливить її виїзд за кордон з метою працевлаштування і сплати заборгованості із заробітку на увагу не заслуговують і є необґрунтованими.

Підставою для залишення ухвали суду першої інстанції без змін відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України є постановлення її з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: