Справа № 2-6665/16
У Х В А Л А

24 листопада 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Кушнір С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України про визнання права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати за ним право інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за заявкою №m 2016 14305 від 01.07.2016 для заявлених товарів, а саме: 32 класу МКТП: безалкогольні напої, води (напої); газовані воли; квас (безалкогольний напій); лимонади; мінеральні води (напої); столові води; 33 класу МКТП: алкогольні напої (крім пива); горілка.

Крім цього просив зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості щодо реєстрації позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою №m 2016 14305 від 01.07.2016 та опублікувати відомості в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення, оскільки від того наскільки правильно обрано спосіб судового захисту, залежить значною мірою і правильне вирішення спору та своєчасний і швидкий розгляд справи.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача про визнання за ним права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за заявкою №m 2016 14305 від 01.07.2016 для заявлених товарів, а саме: 32 класу МКТП: безалкогольні напої, води (напої); газовані воли; квас (безалкогольний напій); лимонади; мінеральні води (напої); столові води; 33 класу МКТП: алкогольні напої (крім пива); горілка, не зазначено підстав пред'явлення даного позову, з точки зору порушених, невизнаних чи оспорюваних прав позивача, не викладено, які його права порушені, яким чином передбачений шлях поновлення і яких саме порушених прав позивача, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, в змісті позовної заяви не викладені обставини, в чому саме полягає порушення відповідачем прав позивача як фізичної особи, в статусі якої він звертається до суду, і всупереч яким нормативним актам та з якими правовими наслідками, а також за яких обставин як правових підстав відповідач має відповідати в обраний позивачем спосіб захисту, оскільки позивач фактично просить визнати за ним право інтелектуальної власності у непередбачений законом спосіб.

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені обставини та відсутні послання на докази, якими позивач відповідно до норм матеріального права обґрунтовує своє право вимоги, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто саме, які права позивача порушені, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини як правові підстави в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які його права, свободи чи інтереси були порушені та ким саме, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, з посиланням на докази в підтвердження кожної обставини в обґрунтування заявлених вимог.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору, однак позивачем доказів сплати судового збору до суду не надано, отже, позивачу необхідно у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір» з урахуванням предмету позову сплатити судовий збір та надати докази на підтвердження його сплати, або ж документ, який дає підстави для звільнення від судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин в силу ч.1 ст. 121 ЦПК України вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України про визнання права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі позовної заяви в новій редакції з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С.І. Кушнір