Справа № 127/9436/16-ц Провадження № 22-ц/772/3570/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд 5 травня 2011 року.

Зазначало, що ОСОБА_6 отримала кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають договір. Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачці кредит. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% суми позову.

Позивач зазначив, що відповідач свої зобовязання за договором не виконала, внаслідок чого станом на 31 травня 2015 року має заборгованість в розмірі 16250 грн., з яких: 15000 грн. заборгованість за кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 750 грн. штраф (процентна складова).

За наведених обставин позивач просив стягнути з ОСОБА_6 вказану заборгованість за кредитним договором № б/н від 3 травня 2011 року у загальному розмірі 16250 грн. та судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 03.05.2011року в розмірі 16250,00 грн., з яких:

-15000,00 грн. - заборгованість за кредитом,

-500 грн. - штраф (фіксована частина),

-750,00 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що 03 травня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-31).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 договору).

Позивач взяті на себе зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 31.05.2015 р. виникла заборгованість перед банком по кредитному договору в розмірі 16 250,00 грн. (а.с.4).

Задовольняючи позов ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, суд виходив із того, як це вбачається із змісту судового рішення, що позивачем доведені ті обставини, на які позивач посилається обгрунтовуючи свої вимоги, а саме наявність договірних відносин за кредитним договором від 3 травня 2011 року, за яким ОСОБА_6 отримала кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком, що відповідає строку дії картки, а також про те, що відповідач не виконала зобов'язання за договором по поверненню кредитних коштів у строк визначений договором.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і до таких висновків суд дійшов при правильному застосуванні норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. У апеляційній скарзі не наведено доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом положень статті 212 ЦПК України при ухваленні рішення у справі №127/9436/16-ц про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення колегія суддів не бере до уваги, оскільки апелянт помилково вказав ці доводи, як це вбачається із змісту апеляційної скарги. В позовній заяві у цій справі немає вимог позову про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та відповідно оскаржуваним рішенням такі вимоги не вирішувались.

Безпідставними є посилання у апеляційній скарзі на те, що позивачем не виконано ухвалу суду про витребування доказів від 30 червня 2016 року, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, позивачем на виконання цієї ухвали суду надано докази у обсязі які можливо було надати та які були у позивача у наявності (а. с. 71 - 78).

Відповідно, суд першої інстанції дійшов до свого висновку за наявності цих, а також інших наявних у справі доказів та, як вбачається із матеріалів справи, яких достатньо для висновку по справі та ухвалення рішення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із рішення суду, суд по суті правильно вирішив справу за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Зміст рішення суду містить висновки про заборговану суму за кредитним договором, зокрема зазначено, що заборгованість, яка підлягає стягненню становить 16250,00 грн., з яких:15000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 750,00 грн. - штраф (процентна складова). Цей висновок міститься також у резолютивній частині рішення, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не визначив суму заборгованості, що утворилася? є безпідставними.

Посилання на те, що суд не визначив дату з якої утворилась дана заборгованість, не є тим порушенням, через яке рішення суду може бути скасованим з ухваленням нового про відмову у позові. Разом із тим, дата, станом на яку виникла стягувана судом заборгованість (31 травня 2015 року), міститься у розрахунку заборгованості наданої позивачем (а.с.4).

Посилання у апеляційній скарзі на положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» за яким продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, що вказані умови договору є несправедливими, а також через те, що відповідач у цій справі самостійних вимог щодо визнання таких умов договору недійсними через невідповідність умов договору вимогам Закону, не заявляв, а суд таких вимог не вирішував.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук