У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником - ОСОБА_5, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 30 травня 2016 року та за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення апеляційного суду Львівської області від 30 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_6 на його користь борг за договором позики в розмірі60 тис. доларів США, що є еквівалентом 474 642 грн, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1 020 доларів 82 центи США, що є еквівалентом 8 075 грн 41 коп.

З метою забезпечення вищевказаного позову ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 5 серпня 2010 року вжито заходизабезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 9 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2013 року, задоволено його скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця та начальника Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, визнано незаконними дії (бездіяльність) державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_7 щодо виконання вимог ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 5 серпня 2010 року у справі за №2-3172/10 про забезпечення позову. Визнано незаконною бездіяльність начальника Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_8 за неналежний контроль державного виконавця Ружицької О.В. на час проведення виконавчих дій 16 серпня 2010 року на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 5 серпня 2010 року, які призвели до відчуження квартири, що знаходилась під арештом.

Позивач вважав, що такими незаконнимидіями (бездіяльністю) державного виконавця йому завдано збитки.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 1 638 413 грн 85 коп., що є еквівалентом по курсу Національного банку України станом на 3 березня 2015 року становить 61 020 доларів 82 центи США, на відшкодування майнової шкоди, 3 % річних у розмірі 37 783 грн 53 коп., 63 128 грн 38 коп. інфляційних втрат, а також 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 360 тис. грн на відшкодування майнової шкоди. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовускасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішенняапеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1174 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зізмінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що за умови реалізації квартири, належної ОСОБА_6, повністю або частково могло б бути виконане судове рішення про стягнення на користь позивачасуми боргу за договором позики, яке до даного часу не виконане, у зв'язку з чим останній переніс душевні та моральні страждання, чим йому завдано моральної шкоди, розмір якої судом визначено згідно з вимогами розумності та справедливості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, апеляційний суд вірно виходив із того, що рішення суду знаходиться на стадії виконання, до державної виконавчої служби як до юридичної особи не переходить зобов'язання за виконавчим документом, тому присуджені грошові кошти на користь стягувача мають компенсаційний характер.

Доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України висновків судів не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а питання, які можуть виникнути при виконанні рішення суду можуть бути усунені судом згідно з вимогами ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_5, та касаційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта