УХВАЛА

26 грудня 2016 року

Суддя Рівненського міського суду Куцоконь Ю.П., перевіривши виконання вимог ст.119, ст.120 ЦПК України по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування постанови ВП № 51658275, -

В С Т А Н О В И В :

12 грудня 2016 року адвокат ОСОБА_2 звернувся в інтересах ОСОБА_1 до Рівненського міського суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, в якому просить суд скасувати постанову ВП № 51658275 від 05 грудня 2016 року про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що частина описаного та арештованого майна належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 про скасування постанови виконавчого провадження не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Частиною першою статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно розяснень, наведених у пункті 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (далі Постанова № 6), відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Згідно статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

З поданого позову та доданих до нього документів слідує, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором, а тому чинним законодавством не наділена і правом на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Натомість, як слідує із розяснень, наведених в абзаці 4 пункту 24 Постанови № 6, вимоги інших осіб (крім сторін виконавчого провадження) щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права, але, разом з тим, із застосуванням відповідного способу захисту.

Оскільки предявлений ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області позов про скасування постанови ВП № 51658275 не відповідає наведеним вимогам, у відкритті провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись ч.1 ст.3, ст.15, ст.383, ч.1 ст.122, п.1 ч.2 ст.122, ст.ст.209, 210,293,294 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування постанови ВП № 51658275.

Розяснити ОСОБА_1 її право на пред'явлення відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Куцоконь Ю.П.