Справа № 226/1756/16-ц
Провадження № 2/226/753/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2016 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

при секретарі Пікало К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа орган реєстрації Мирноградської міської ради, про визнання про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа орган реєстрації Мирноградської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

На обґрунтування вимог вказала, що їй та її чоловіку ОСОБА_4 Мустафа-Огли на праві спільної часткової власності належала квартира № 24 в будинку № 14 в провулку Львівському міста Мирнограда Донецької області, після смерті чоловіка 17.09.2014 року вона успадкувала його частину квартири і наразі є єдиною її власницею. Також в цій квартирі проживали її дочка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 В жовтні 2015 року відповідачі поїхали на постійне проживання до ОСОБА_5 Федерації та наразі мешкають в місті Курську на АДРЕСА_1, але продовжують бути зареєстрованими в її квартирі. Враховуючи, що тривалий час відповідачі не проживають з нею без поважних причин, просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила про підтримання позовних вимог та наполягала на їх задоволенні.

Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також надійшли до суду заяви, в яких кожен з них окремо просив суд розглянути справу за їх відсутності, оскільки вони є громадянами ОСОБА_5 Федерації та мешкають постійно в м. Курську РФ. В заявах зазначено про відсутність заперечень проти позову та відсутність намірів відповідачів повертатися до України.

Представник третьої особи до суду також не прибув, надана заява Мирноградської міської ради про розгляд справи за відсутності представника за наявними у справі доказами та про відсутність заперечень проти позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Дослідивши докази по справі окремо і в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 загальною площею 38,1 м2 належить позивачеві ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Мустафі-Огли на праві спільної часткової власності (а.с. 5, 6). 17.09.2014 року ОСОБА_4 Мустафа-Огли помер (а.с. 7), а позивач по цей час продовжує мешкати в квартирі.

Згідно з довідкою № 3028 від 18.10.2016 року, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1, а також з 16.08.2011 року її дочка ОСОБА_2 та її онук ОСОБА_3 (а.с. 9).

Як вбачається з акту ОСББ «Чайка» від 18.10.2016 року № 653-10, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживають з 16.08.2011 року і по теперішній час (а.с. 8).

За довідкою ООО «Расчетный центр» від 17.08.2016 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно зареєстровані за адресою: ОСОБА_5 Федерація, АДРЕСА_4 (а.с. 10).

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві посилається на положення ст.ст. 71, 72 ЖК України. Проте норми зазначених статей регулюють правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду і тому застосовуватись при вирішенні цієї справи не можуть.

Водночас, Пленум Верховного Суду України в абзаці 4 пункту 9 своєї Постанови № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» розяснив, що оскільки підставою для позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Зважаючи на фактичні обставини справи і те, що спірне житло є обєктом приватної власності, спірні правовідносини в даному випадку повинні врегульовуватися нормами Цивільного кодексу України, який містить спеціальну норму для визнання членів сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Так, згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності в житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що згідно з наданим позивачем актом, відповідачі не мешкають у спірній квартирі з 16.08.2011 року, тобто з моменту здійснення їх реєстрації за цією адресою, спірна квартира за своїм цільовим призначенням відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не використовується, при цьому їх відсутність в квартирі носить безперервний характер щонайменш з жовтня 2015 року, як це вказує позивач у позовній заяві, відповідачі є громадянами іншої держави і не планують повертатися в Україну, як і зазначили в своїх заявах. Поважних причин, за яких відповідачі залишили спірну квартиру, чи домовленостей між ними та власником житла ОСОБА_1 щодо порядку використання житла судом не встановлено.

Оскільки аналіз встановлених та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що відповідачі в квартирі не проживають без поважних причин більше одного року, участі в її утриманні не приймають, це є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Розглядаючи вимогу позивача про зобовязання органу реєстрації Мирноградської міської радизняти відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на таке.

У відповідності до положень ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тобто, судове рішення само по собі є підставою для виконання органом реєстрації дій щодо зняття особи з реєстраційного обліку, у звязку з чим відсутня потреба у зобовязанні такого органу вчиити певні дії. Таким чином, вимогу позивача про зобовязання органу реєстрації Мирноградської міської ради зняти відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає передчасною, оскільки позивачеві не було відмовлено у знятті відповідачів з реєстраційного обліку з підстав рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 60, 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа орган реєстрації Мирноградської міської ради, про визнання про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі № 24 будинку № 14 у провулку Львівському в місті Мирнограді Донецької області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова