22.08.2016 Справа № 756/624/16-ц
Справа № 756/624/16-ц
Провадження 2/756/2177/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Ільченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2, про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 25.09.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 001-2915/840-199. В подальшому договір було викладено в редакції зі змінами в додатковій угоді до вказаного кредитного договору, де кредитором виступив ПАТ «Універсал Банк», як правонаступник ВАТ «Банк Універсальний». Позичальником за договором є ОСОБА_2, з якою він перебуває у фактичний шлюбних відносинах з 1994 року, а з 2015 року в офіційному шлюбі. Також у них є спільна дитина ОСОБА_1 Мішелле, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки указаний кредитний договір у порушення вимог закону укладений без його письмової згоди, ОСОБА_1 просить визнати кредитний договір укладений його дружиною недійсним.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник ПАТ «Універсал Банк» у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання повторно не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надіслала заяву про відкладення розгляду справи, проте її повторна неявка не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 25.09.2007 року укладено кредитний договір № 001-2915/840-199 між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 за яким банком надано ОСОБА_2 кредит на споживчі цілі у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою 13,45 % річних на строк до 10.09.2027 року (а.с. 8-21).

У анкеті-заяві позичальника (подружжя) на отримання іпотечного кредиту, ОСОБА_2 вказала, що у шлюбі не перебуває (а.с. 108-110).

Відповідно до змісту заяви ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, вона стверджує, що станом на 14.03.2012 року в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сімєю без укладення шлюбу (а.с. 121).

Як вбачається із копії паспорта, виготовленої під час укладення спірного договору, відмітка про укладення шлюбу зі ОСОБА_1 відсутня (а.с. 116-120).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 13.03.2003 року до МЗС України, він є батьком дитини жіночого полу, народженої 24.09.2002 року ОСОБА_2 (а.с. 36).

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-БК № 215107 від 04.07.2003 року ВРГС Шевченківського РУЮ у м. Києві, 24.09.2002 року народилась ОСОБА_5, батьками якої записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 37-38).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно із ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеному у постанові від 27.01.2016 року № 6-1912цс15, що відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню при застосуванні відповідних норм права, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Враховуючи, що у судовому засіданні позивачем у порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України не доведено належними доказами факт проживання з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу, а також того, що при укладені договору банк діяв недобросовісно, знав чи міг знати про його відносини з ОСОБА_2, а надані відповідачем докази свідчать про те, що на час укладення спірного договору ОСОБА_2 не повідомляла банк про перебування з ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах і що позивач не надав ОСОБА_2 згоди на укладення цього договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2, про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя