У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Касьяна О.П., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком», профспілкової організації Харківської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком», треті особи: директор Харківської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ОСОБА_5, голова профспілкової організації Харківської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ОСОБА_6, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 13 серпня 1974 року знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Укртелеком». 05 липня 2012 року призначений начальником цеху телекомунікаційних послуг №6 Харківської філії ПАТ «Укртелеком». 22 квітня 2014 року був незаконно звільнений за п. 1 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2015 року його було поновлено на роботі, однак відповідачем рішення суду не виконано. 06 квітня 2015 року він знову був звільнений з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згода на його звільнення надана профспілковою організацією Харківської філії ПАТ «Укртелеком», а не цеховою профспілковою організацією районного центру телекомунікації №328, членом якої він є, а тому прийняте рішення про надання згоди на звільнення є незаконним. Зазначав, що незаконне звільнення з займаної посади призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, потребує додаткових зусиль для організації свого життя та завдало моральних страждань. Посилаючись на вищевикладене, просив суд поновити його на роботі на посаді начальника цеху телекомунікаційних послуг №6 Харківської філії ПАТ «Укртелеком»; стягнути з ПАТ «Укртелеком» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 квітня 2015 року по день ухвалення рішення суду у справі та 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з профспілкової організації Харківської філії «Укртелеком» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та давши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, виходив із того, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників, скорочувалася посада начальника цеху телекомунікаційних послуг № 6, яку займав позивач, за два місяці про наступне звільнення останній попереджався і від запропонованих посад відмовився, що свідчить про те, що його звільнення відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому, судами правильно зазначено, що Президія комітету профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком» мала право вирішувати питання про надання чи відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору, оскільки таке право передбачено п. 1.6 Положення про профспілкову організацію філії ПАТ «Укртелеком».

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
О.П. Касьян О.В. Попович