Провадження № 22-ц/779/2064/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Беркій О.Ю., Бойчука І.В.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представників апелянта ОСОБА_2 Є Ф.

ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про повернення банківського вкладу та відшкодування втраченої вигоди і моральної шкоди, - за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з зазначеним позовом, обґрунтувавши тим, що між ним та відповідачем 15.02.2014 року був укладений договір-заява банківського вкладу «Пенсійний» №300131/148098/7-14, за умовами якого позивач передав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти в розмірі 5 000 дол. США, з обовязком виплати процентів за користування вкладом терміном до 15.07.2015 року. Однак, в порушення договірних зобов'язань відповідач не повернув вкладені кошти та не виплатив проценти в термін який визначений договором. Посилається на ст.625 ЦК України, відповідно до якої, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, позивач вказував на те, що незаконна відмова банку виконувати умови договору завдала душевні страждання і переживання, а тому відповідно до ч.1 ст. 1167 та ст. 23 ЦК України він має право на відшкодування моральної шкоди. Тому просив стягнути з банку заборгованість в розмірі 5 000 доларів США, 31,78 дол. США відсотків за користування вкладом, 3 000 дол. США пені, 8,22 дол. США 3% річних, 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу та 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08.04.2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Вказує, що суд помилково прийшов до висновку про те, що відносини між сторонами регулюються ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки дані відносини є договірними і регулюються договором та Цивільним кодексом України. Саме відповідач, а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, по закінченню дії даного Договору не виконав свого грошового зобовязання по депозитному договору. Так, позовна заява подана до суду ще 04.08.2015 року, під час, коли банк ще був платоспроможним та виконував усі фінансові операції і відкривав нові депозитні договори. Сплачені Фондом гарантування вкладу фізичних осіб грошові кошти не відшкодували ні тіла депозитного вкладу, ні відсотків за користування грошовими коштами, ні судових витрат, ні моральної шкоди. Крім того, Фонд гарантування вкладу фізичних осіб провів виплати лише по одному депозитному вкладу строковому пенсійному від 15.12.2014 року, строк дії якого закінчився ще 15.07.2015 року. У даному банку було відкрито три депозитних вклади, однак відповідач не повернув грошові кошти ні по одному, хоча існують рішення Івано-Франківського міського суду, по яких відкрито виконавче провадження. Також вказує на порушення судом норм процесуального права, оскільки справа розглядалась більше року. Тому просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З даним висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено, що 15.12.2014 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву №300131/148098/7-14 про банківський строковий вклад «Пенсійний» на 7 міс. в іноземній валюті на строк з 15.12.2014 року по 15.07.2015 року на суму 5000 доларів США зі сплатою процентів за ставкою 11,6% річних.

ОСОБА_4 08.07.2015 року звертався до відповідача з заявою про повернення депозиту, проте 09.11.2015 року отримав у відділенні АТ Ощадбанк 200 000,00 грн. відшкодування вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

З обставин справи вбачається, що Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 відповідно до статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним. Постановою правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №898 відповідно до ст. 77 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку та розпочато процедуру ліквідації банку.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Відповідно до ст. 26 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Відповідно до даної норми позивач отримав відшкодування вкладу за договором-заявою №300131/148098/7-14 про банківський строковий вклад «Пенсійний» від 15.12.2014 року в межах граничного розміру.

Виходячи з системного аналізу наведених вимог законодавства та враховуючи зібрані по справі докази, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову, оскільки наведеними вище нормами встановлений спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами і такі з позивачем проведені в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд вірно виходив з того, що укладений між сторонами договір-заява про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний у разі порушення зобовязань не передбачає відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

ОСОБА_5

ОСОБА_6