Справа № 223/886/16-ц
Провадження № 2-з/223/2/2016
У Х В А Л А

20 грудня 2016 року місто Вугледар

Суддя Вугледарського міського суду Донецької області Луньова О.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя, та подала заяву про забезпечення доказів шляхом огляду доказів спільного майна за місцем їх знаходження за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 140 ЦПК України речові та письмові докази, які не можна доставити в суд, оглядаються за їх місцезнаходженням. Про час і місце огляду доказів за їх місцезнаходженням повідомляються особи, які беруть участь у справі. Про огляд доказів за їх місцезнаходженням складається протокол, що підписується всіма особами, які беруть участь в огляді.

Огляд доказів за їх місцезнаходженням - це процесуальна дія, що спрямована на збирання доказів без застосування примусу, шляхом спостереження та відображення його результатів у відповідному протоколі.

Завданням огляду є обстеження та вивчення предметів, документів тощо. Наприклад, якщо особа, яка проживає в приміщенні заперечує проти проведення огляду письмового чи речового доказу, який знаходиться в квартирі, суд не має права проводити огляд. В такій ситуації він повинен приймати рішення без урахування такого письмового чи речового доказу.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Недоторканність житла чи іншого володіння особи є однією із складових особистої недоторканності та тісно пов'язана з правом на недоторканність особистого і сімейного життя, гарантованого ст. 32 Конституції України. Саме тому ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року комплексно декларує ці права: «Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції». В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов'язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення. Конституція захищає володільця житла, а також інших осіб, які в ньому проживають, від незаконних посягань будь-яких інших осіб, зокрема представників влади, посадових, приватних осіб тощо. Проте гарантоване Конституцією право може бути обмежене за наявності передбачених законом підстав. До таких належать необхідність провадження оперативно-розшукових заходів та слідчих дій з метою розкриття та розслідування злочину (проникнення у житло чи інше володіння особи, проведення обшуку, огляду, виїмки), виконання судових рішень, здійснення адміністративного нагляду. Окрему групу підстав для вчинення законного проникнення до житла чи іншого володіння особи становлять випадки надзвичайного характеру, коли це пов'язане з необхідністю врятування людей або майна, ліквідації аварій, пожеж тощо. Конвенція передбачає аналогічні підстави обмеження даного права. Відповідно до п. 2 ст. 8 Конвенції органи державної влади не можуть втручатися у його здійснення інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або демократичного добробуту країни з метою запобігання заворушенням і злочинам.

ОСОБА_1 не надано доказів того, що ОСОБА_3 вчиняються дії, спрямовані на псування, зменшення вартості майна чи наміру ним розпорядитись до ухвалення рішення по справі, не зазначено жодного обґрунтування щодо того, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Враховуючи викладене, а також відсутність згоди власників житла на його огляд, суддя вважає, що заяву про забезпечення доказів слід вважати неподаною та повернути ОСОБА_1

Керуючись ст. 121, 133-135, 140, 208-210, 293 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя вважати неподаною і повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області ОСОБА_4