АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Альфа-Банк», в якому, з урахуванням заяви про уточнення змісту позовних вимог, просив, визнати дії ПАТ «Альфа-Банк», пов'язані із стягненням з ОСОБА_2 суми неіснуючої заборгованості у розмірі 642 768,01 грн. протиправними; стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. та понесені ним судові витрати, з яких: витрати по сплаті судового збору у сумі 794,80 грн., витрати, пов'язані з проведенням судової психологічної експертизи, у сумі 7000 грн. 00 коп. та витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, у сумі 41 760 грн. 00 грн., мотивуючи тим, що 01.04.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір поруки №490061339-П, відповідно до умов якого позивач поручився перед відповідачем за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором №490061339 від 01.04.2008 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року, яке сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили, договірні відносини за договором поруки №490061339-П від 01.04.2008 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, які дійсно мали місце у період часу з квітня 2008 року по грудень 2010 року, були припинені. При цьому, позивач зазначає, що відповідачу було достеменно відомо про припинення правовідносин між ними, оскільки копію вищевказаного рішення суду, завірену та оформлену належним чином, ПАТ «Альфа-Банк» було отримано від позивача згідно Акту прийому-передачі від 16.05.2013 року. Однак, ігноруючи факт відсутності правовідносин та права вимоги, відповідачем у період з початку липня 2013 року по кінець жовтня 2013 року надсилались позивачу на його телефонний номер СМС-повідомлення, згідно змісту яких банк у формі погроз та залякування намагався змусити ОСОБА_2 стягнути неіснуючу та надуману заборгованість. Крім того, відповідач, будучи обізнаним про розірвання договору поруки, в жовтні 2013 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з позивача суми заборгованості, мотивуючи свої вимоги наявністю договірних відносин між ними. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.01.2014 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було відмовлено з тих підстав, що зобов'язання ОСОБА_2 як поручителя на підставі договору поруки «490061339-П від 01.04.2008 року за кредитним договором №490061339 від 01.04.2008 року припинені на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01.02.2010 року. У зв'язку з зазначеним, посилаючись на намагання відповідача незаконно збагатитися за рахунок позивача, позивач вважає дії відповідача, пов'язані зі стягненням з нього суми заборгованості у розмірі 642 768,01 грн., протиправними. Внаслідок вищенаведених протиправних дій відповідача позивачу було заподіяну моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях, психологічному та нервовому стресі, що негативно вплинули на його стан здоров'я та порушило нормальну життєдіяльність. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, розмір моральної шкоди позивач оцінює у 100 000,00 грн., які також просить стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» щодо стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості у розмірі 642 768, 01 грн. Стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та судові витрати у сумі 12 549,70 грн. В решті позов залишено без задоволення.

Позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 49 554,00 грн., мотивуючи тим, що суд належним чином не дослідив фактичні обставини справи, тому помилково визнав суму моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. завищеною та такою, що не відповідає ступеню перенесених позивачем страждань. Крім того, суд помилково дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження витраченої кількості часу на правову допомогу в рамках цивільної справи, оскільки в матеріалах справи наявний підписаний Акт про обсяг наданої правової допомоги від 17.04.2016 року, який повністю узгоджується з матеріалами справи.

Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в які просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представники апелянтів підтримали апеляційні скарги , просили рішення суду першої інстанції скасувати, ОСОБА_2 просив задовольнити його вимоги повністю, а другий апелянт - відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №490061339, відповідно до умов якого ЗАТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_3 кредит у сумі 31 400 доларів США, який останній зобов'язався повернути банку у строк до 01.04.2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором 01.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №490061339-П, згідно з яким ОСОБА_2 зобов'язався солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року, яке набрало законної сили, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ «Альфа-Банк» про розірвання договору поруки, вищевказаний договір поруки було розірвано.

При цьому, як вбачається ці змісту вказаного рішення, представник ПАТ «Альфа-Банк» був присутній у судовому засіданні з розгляду вищезазначеної справи, а отже й був обізнаний про факт розірвання договору поруки. Крім того, копію вищевказаного рішення суду, завірену та оформлену належним чином, відповідачем було отримано особисто від позивача згідно Акту прийому-передачі від 16.05.2013 року.

Однак, з липня 2013 року банк направляв ОСОБА_2 на його телефонний номер СМС-повідомлення у формі погроз та залякувань з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, що підтверджується роздруківкою дзвінків за період часу з 01.04.2013 року по 01.12.2013 року на абонентський номер НОМЕР_1, який належить позивачу та обслуговується ПрАТ «МТС Україна».

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Альфа-Банк» у жовтні 2013 року, тобто вже після отримання копії рішення суду від 01.12.2010 року про розірвання договору поруки, звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наявністю договірних відносин між ними.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.01.2014 року, ухваленим у справі за вказаним позовом, яке набрало законної сили 04.03.2014 року, також було встановлено, що зобов'язання ОСОБА_2 як поручителя на підставі договору поруки №490061339-П від 01.04.2008 року за кредитним договором №490061339 від 01.04.2008 року припинені на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01.02.2010 року.

У відповідності до частини пертої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Чистиною другою вказаної норми встановлено, що одним із способів захисту цих прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із частинами першою, другою та третьою ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації .

Відповідно до вимог частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачем по справі вчинялися щодо позивача протиправні дії шляхом примушування його виконати зобов'язання по сплаті заборгованості по договору кредиту в розмірі 642 768, 01 грн, завідомо знаючи, що позивач не має зобов'язань перед банком за цим договором.

Відшкодування моральної шкоди обумовлюється наявністю відповідних ознак у їх сукупності, а саме : моральну шкоду завдано неправомірними діями, чи неправомірною бездіяльністю - намагання безпідставно стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти, що свідчить про протиправні дії з боку відповідача.

Шкода полягала у душевних стражданнях та переживаннях, що підтверджено висновком психологічної експертизи.

Наявний причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та наслідками, а саме отриманими позивачем моральними стражданнями.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача.

Щодо розміру стягнутої шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував характер, обсяг та ступінь моральних страждань позивача та стягнув на його користь 5000 грн.

Посилання апелянта на висновок експертизи щодо розміру завданої моральної шкоди не може бути прийнято до уваги, оскільки висновок експертизи є одним із доказів у справі, який суд оцінює в сукупності з іншими доказами .

Судом встановлено, що працівники банку неправомірно поводили себе, звертаючись до позивача із безпідставними вимогами шляхом телефонних дзвінків, направленням SMS-повідомлень.

Судом встановлено також, що відповідач звертався до суду із позовом про стягнення з позивача заборгованості. Однак, на думку колегії суддів, сам факт звернення з позовом до суду - це є конституційне право кожної особи на звернення до суду з позовними вимогами до будь-якої особи. Суд в даному випадку розглянув справу та прийняв законне рішення про відмову у задоволенні безпідставного позову, однак, колегія суддів вважає, що це не повинно бути розцінено як порушення прав та інтересів позивача. А тому не всі підстави позову про стягнення моральної шкоди повинні бути прийняті до уваги і суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги частково та стягнув моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів також не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо розміру витрат на послуги адвоката, оскільки судом першої інстанції повно та у відповідності до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розраховано кошти, які підлягають стягненню з іншої сторони на користь позивача за надану правову допомогу.

Колегія суддів також не приймає доводи апелянта ПАТ «Альфа-Банку» про недоведеність позивачем завданої йому моральної шкоди, оскільки зазначені доводи спростовані вищевикладеними доказами.

Колегія суддів також перевірила доводи апеляційних скарг щодо стягнення витрат на правову допомогу та прийшла до висновку про те, що судом першої інстанції правильно застосовано Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та ст.. 88 ЦПК України та частково стягнуто судові витрати з відповідача на користь позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 8 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :