Справа № 274/303/15-ц
Провадження № 2/0274/55/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2016 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Щербака Д.С., за участю секретаря Поступайло Х.О., представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за обєднаними позовами за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, УДМС України в Житомирській області, третя особа - Служба у справах дітей виконкому Бердичівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зобовязання зняти з реєстраційного обліку, та ОСОБА_9, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, до ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_10, Бердичівського районного сектору Управління ДМС у Житомирській області ДМС України про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зобовязання зняти з реєстраційного обліку, а саме просить суд визнати ОСОБА_9 разом з малолітнім сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщенням частиною будинку, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Урожайна, буд. № 2/42. Зобовязати Бердичівський районний сектор Управління ДМС у Житомирській області ДМС України зняти ОСОБА_9 разом з малолітнім сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за адресою: м. Бердичів, вул. Урожайна, буд. № 2/42.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником частини будинку за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Урожайна, буд. № 2/42. У даний будинок він зареєстрував свою колишню дружину ОСОБА_9 разом із сином ОСОБА_10. З 2013р. по даний час ОСОБА_9 разом із їхнім сином не проживають за місцем реєстрації. Оскільки ОСОБА_9 разом із дитиною не проживають більше року без поважних причин у вищевказаному будинку, вона порушує його право користування та розпорядження належною йому власністю. Вважає, що за таких обставин, ОСОБА_9 разом із їхнім сином ОСОБА_10 втратили право користування зазначеним вище житлом.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10 через свого представника ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_8 та просить суд вселити її та сина в у житловий будинок № 2/42 по вул. Урожайній в м. Бердичеві Житомирської області, зобов'язати відповідача надати їй ключі від вхідних дверей у будинок та не чинити їй та сину перешкод в користуванні житлом.

Свої вимоги мотивує тим, що з моменту укладання шлюбу з відповідачем, вони за домовленістю поміж собою проживали до 2007р. в м. Харкові, а наприкінці 2007р. переїхали на проживання у м. Севастополь (АР Крим). У звязку з різними поглядами на сімейне життя, вона пішла від чоловіка та намагалася переїхати на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 по вул. Урожайній, де зареєстрована із дитиною. Неодноразово приїздила із сином до житла, однак двері їй ніхто не відчиняв. Відповідач ключі від дверей їй не надавав та заборонив користуватися житлом. Внаслідок цього, вона вимушена була звертатися за захистом своїх прав до правоохоронних органів.

Після розірвання шлюбу Відповідач продовжував чинити перешкоди в користуванні житлом. У звязку із цим, вона разом із малолітнім сином мусила залишитись в м. Севастополь, оскільки там дитина відвідувала школу, а для переведення її у навчальний заклад м. Бердичева, необхідно було вирішити питання про вселення у будинок. Внаслідок окупації Криму та проведенням антитерористичної операції на сході України, де відбувались активні бойові дії, вирішила залишитись у м. Севастополь, вважаючи, що при переїзді наявна реальна загроза життю та здоровю дитини. Після укладання Мінських угод щодо припинення вогню на сході України, приїздила до м. Бердичева та намагалась потрапити до житла. Однак, двері їй ніхто не відчинив. Вказані обставини спонукали її звернутися з даним позовом до суду.

Зазначає, що громадянство України не змінила та бажає проживати із дитиною в України. Іншого житла позивачі не мають. Вважають, що право користування житловим будинком не втратили, так як не проживали у будинку із поважних причин.

Ухвалою суду від 08.09.2015 року вказані вище позовні заяви обєднанні в одне провадження.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, в задоволенні вимог зустрічного позову просить відмовити за безпідставністю, оскільки останніх 5 років ОСОБА_9 та ОСОБА_10 постійно проживають у ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 прийняла громадянство Російської Федерації.

Представник відповідачів ОСОБА_2 у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Додатково надала пояснення, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є громадянами України, з громадянства України не виходили, на даний час вони переїхали із м. Севастополь та тимчасово мешкають без реєстрації у будинку матері ОСОБА_9 в с. Половецькому Бердичівського району Житомирської області, сам ОСОБА_10 навчається в Половецькій ОСОБА_11 ступенів. 01.09.2015р. ОСОБА_9 народила сина ОСОБА_12, є матірю одиначкою.

Представник Бердичівського районного сектора УДМС у Житомирській області при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Пояснила, що ОСОБА_9 та її син ОСОБА_8, дитина ОСОБА_10 являються громадянами України, відомостей про те, що вони вийшли з громадянства України, втратили громадянство України, а також про те, що вони набули громадянство іншої держави не має. Зазначила, що документи, які видані на території окупованого АР Криму, не є чинними на території України.

Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні заявив, що він проти визнання малолітнього ОСОБА_10 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зустрічний позов підтримує в частині вимог малолітнього ОСОБА_10

Зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст.10 ЦПК України, та у відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 на підставі договору дарування ВРЕ № 728910 від 01.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу ОСОБА_13, належить 89/100 ідеальних частин житлового будинку по вул. Урожайній № 2/42 в м .Бердичеві Житомирської області. Загальна площа будинку становить 92,1 кв.м., житлова площа 55,2 кв.м. Право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.02.2011р.

20.08.2005р. ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_8, який був зареєстрований міським відділом РАЦС Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 445.

Від шлюбу у них є син ОСОБА_10, 19.06.2006року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27.06.2006р. серії І-ВЛ № 053185.

Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.03.2014р. по справі № 274/3877/13-ц шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було розірвано, визначено місце проживання дитини з матірю.

ОСОБА_9 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Бердичеві з 03.06.2008р. що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВН № 310471, виданий Бердичівським МВ УМВС України в Житомирській області 21.09.2005р. Також, у вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_8 та дитина ОСОБА_10 ( довідка МК ВЖРЕП № 7 від 03.12.2014р. № 70).

ОСОБА_8, ОСОБА_9, не проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 з моменту укладання шлюбу. Їхній син ОСОБА_14 також з народження не проживав у вказаному будинку. Дані обставини визнані представником відповідачів ОСОБА_2, а також підтверджуються показами свідків ОСОБА_6 , яка пояснила, що після укладання шлюбу подружжя ОСОБА_9 проживало в м. Харків, так як там навчалися. Потім переїхали на проживання до м. Севастополь, так як дядько ОСОБА_8 пообіцяв останньому працевлаштування. В м. Севастополь мешкали у квартирі разом із братом позивача за первісним позовом та його сімєю. У звязку із цим у них виникали конфлікти та ОСОБА_9 разом з дитиною винайняла квартиру у м. Севастополі та переїхала, сподіваючись, що чоловік переїде до них . Однак, невдовзі ОСОБА_9 довідалась, що її чоловік співмешкає з іншою жінкою. Після цього ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. ОСОБА_8 подав зустрічний позов про визначення місця проживання дитини та розірвання шлюбу. Зрозумівши, що сімю не зберегти, ОСОБА_9 намагалася переїхати до м. Бердичева, по місцю реєстрації (вул. Урожайна, буд. 2/42), оскільки іншого житла вона не має. Проте, потрапити до будинку не могла, оскільки двері ніхто не відчиняв, а ОСОБА_8 заборонив користуватися житлом, ключі не надав . З цього приводу ОСОБА_9 зверталася до правоохоронних органів. Свідок також неодноразово приходила разом із ОСОБА_9 до будинку наприкінці 2013р. , в 2014р. , двері ніхто не відчиняв. Свідок також повідомила, що до розлучення з ОСОБА_8, ОСОБА_9 приїздила з дитиною до будинку по вул. Урожайній 2/42 в м. Бердичеві, де мешкали батьки ОСОБА_8 Свідок двічі була там у гостях.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , батьків ОСОБА_8. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 після придбання частини будинку фактично не мешкали там, оскільки в основному проживали в с. Половецьке. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у будинку ніколи не бачила. В лютому 2014 року ОСОБА_15 та ОСОБА_16 переїхали в АР Крим.

Аналогічні свідчення надала свідок ОСОБА_7, яка також зазначила, що на даний час у будинку мешкають квартиранти.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.03.2014р. по справі № 274/3877/13-ц за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (набрало чинності 18.03.2014р.)встановлено, що ОСОБА_9 за місцем реєстрації не проживає, наймає житло в м. Севастополь (договір найму від 03.07.2013р). Згідно з актом обстеження умов проживання дитини від 07.10.2013р. служби у справах дітей Нахімовської РДА ОСОБА_9 з сином проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6. Згідно з актом обстеження умов проживання від 04.12.2013р. служби у справах дітей за адресою: м.Бердичів, вул. Урожайна, буд.2/42 зі слів матері ОСОБА_8 ніхто не проживає, син наймає житло в м. Севастополь, його дружина та дитина ніколи в цьому будинку не проживали. ОСОБА_9 працює в ТОВ «РЕП 48» з травня 2012р. , ОСОБА_8 працює з 06.12.2013р. у ПП ОСОБА_17 завскладом. За місцем проживання ОСОБА_9 характеризується позитивно, ОСОБА_8 характеризується сусідами як конфліктна людина, яка не приймає участі у вихованні дитини. Син ОСОБА_14 навчається в 2 класі школи № 318 в м. Севастополі. Дитина перебуває на диспансерному обліку в окуліста, постійно проходить курси лікування в інституті ім.. Філатова в м. Одеса.

Відповідно до висновку від 24.12.2013р. за результатами перевірки фактів, викладених у заяві ОСОБА_9 від 17.12.2013р. ОСОБА_9 разом із сином ОСОБА_14 приїхала до м. Бердичева та намагалася потрапити до буд. 2/42 по вул. Урожайній в м. Бердичеві, в якому вона зареєстрована. Проте, ОСОБА_8 ключі останній не надає та забороняє їй користуватися житлом. Опитаний з даного приводу ОСОБА_8 в ході телефонної бесіди пояснив, що він перебуває за межами м. Бердичева та планує повернутися 31.12.2013р., інші пояснення надати відмовився. Сусідка ОСОБА_5 підтвердила, що ОСОБА_8 протягом тривалого часу, близько 2-х місяців, відсутній за місцем реєстрації.

Відповідно до висновку від 16.04.2015р. за результатами перевірки фактів, викладених у заяві ОСОБА_9 від 06.04.2015р., остання пояснила, що її колишній чоловік не надає їй ключі від належного останньому будинку по вул. Урожайній №2/42 в м. Бердичеві, де вона разом із сином зареєстрована. ОСОБА_8 опитати не представилось можливим, оскільки точна адреса його проживання невідома, на телефонні дзвінки ніхто не відповідає. Сусіди ОСОБА_5, ОСОБА_7 пояснили, що протягом 6-ти місяців у даному будинку ніхто не проживає, вказавши, що раніше у будинку проживала родина ОСОБА_16 та ОСОБА_15, які на даний час можливо проживають в ІНФОРМАЦІЯ_7, точна адреса їм невідома. ОСОБА_8 вони не помічали біля будинку вже декілька років, ОСОБА_9 вони не знають, у вищевказаному будинку вона не проживала.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 довела той факт, що ОСОБА_8 чинить їй перешкоди в користуванні будинком № 2/42 по вул. Урожайній в м. Бердичеві.

Згідно довідки Половецької сільської ради № 5 від 05.01.2016р. ОСОБА_9 проживає без реєстрації за адресою: вул. Леніна, буд. 124, у селі Половецьке Бердичівського району Житомирської області. Склад сімї: син ОСОБА_10, син ОСОБА_18, мати ОСОБА_19, вітчим ОСОБА_20.

Згідно довідки Половецької ОСОБА_11 ступенів від 05.01.2016р. № 2, ОСОБА_10 навчається в 4 класі Половецької ОСОБА_11 ступенів.

01 вересня 2015р. ОСОБА_9 народила сина ОСОБА_18, запис про батька зроблено в установленому законом порядку за вказівкою матері.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Жодна особа не може бути примусово позбавлена житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника квартири втрачає право на користування його житлом лише в разі, якщо він не проживав у житлі понад один рік без поважних причин.

У відповідності з ч.1 ст.405 ЦК України та ч.4 ст.156 ЖК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст.18 Закону України ««Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі від власника майна, відповідно до положень Глави 29 цього Кодексу. Згідно ст.391 ЦК України ( глава 29) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.368 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 та її дитина ОСОБА_10 не проживали у будинку ОСОБА_8 з поважних причин, оскільки у період подружнього життя вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3, та це було спільним рішенням подружжя, а після припинення сімейних стосунків Позивач за первісним позовом не дає можливості своїй колишній дружині та синові користуватися житлом в м. Бердичеві, при цьому сам у ньому також не мешкає. В свою чергу, ОСОБА_9 намагалася потрапити до будинку по вул. Урожайній №2/42 в м. Бердичеві, зокрема, зверталася до відділу міліції за захистом своїх житлових прав. Суд також враховує обставини, які відбулися 20 лютого 2014р. в АР Крим (початок окупації АР Крим відповідно до ст.1 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий рижим на тимчасово окупованій території України»), події на сході України (АТО), а також те, що у цей час ОСОБА_9 була вагітною, що в свій сукупності перешкоджало останній в переїзді до м. Бердичева разом із малолітнім сином ОСОБА_14.

Доводи представника позивача за первісним позовом про те, що ОСОБА_9 прийняла громадянство Російської Федерації, тому вона не має права перебувати в Україні та її потрібно примусово повернути за межі України як іноземця, суд не приймає до уваги з огляду на наступне. Пояснити, де та за яких обставин позивач за первісним позовом отримав копію паспорту Російської Федерації, виданого на імя ОСОБА_9 26.05.2015р. та постанову про призначення адміністративного покарання від 11.11.2015р. № 97/01-17, його представник не зміг.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянство», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Представник Бердичівського районного сектора УДМС у Житомирській області у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_9 та її дитина ОСОБА_10 є громадянами України, з громадянства України вони не виходили, громадянство ними не втрачено. Відповідно до ст.2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідно до ч.4 ст.5, п.п 2, 3 ст.9 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог про вселення ОСОБА_9, ОСОБА_10, 19.06.2006 р.н, в житловий будинок № 2/42 по вул. Урожайній в м. Бердичеві Житомирської області та зобовязання ОСОБА_8 надати ОСОБА_9 ключі від вхідних дверей у житловий будинок та не чинити їй та синові перешкод в користуванні зазначеним будинком, а також про відмову в задоволенні первісного позову.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, статтями 391, 396, 405 ЦК України, статтями 9,156 ЖК України, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.5,ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий рижим на тимчасово окупованій території України», ст.1 Закону України « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянство», ст.2 Закону України «Про громадянство України», суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_9

Володимирівни, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, УДМС України в Житомирській області, третя особа - Служба у справах дітей виконкому Бердичівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зобовязання зняти з реєстраційного обліку відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_9, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, до ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_9 та її малолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, в житловий будинок за № 2/42 по вул. Урожайній в м. Бердичеві Житомирської області.

Зобов'язати ОСОБА_8 надати ОСОБА_9 ключі від вхідних дверей у житловий будинок № 2/42 по вул. Урожайній в м. Бердичеві Житомирської області та не чинити їй та її малолітньому синові ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, перешкод в користуванні зазначеним будинком.

Стягнути з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, і.п.н., на користь ОСОБА_9 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя: Д.С. Щербак