Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1822/16 Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Є.У.№ 2-534/11 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Ленінська районна адміністрація м. Запоріжжя, ОСОБА_5 про знесення самовільної будівлі, скасування розпорядження голови Ленінської районної адміністрації,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, який уточнив у процесі розгляду справи, і остаточно просив визнати протиправними та скасувати розпорядження голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 14 вересня 2005 року за №2076 «Про оформлення документів на частину житлового будинку, житлову прибудову по АДРЕСА_1» та зобов'язати відповідача знести самовільно збудовану житлову прибудову літ.А1-2 з підвалом пд. І другий поверх літ А-1,2 квартири АДРЕСА_1 у стан, що передував початку будівельних робіт.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що оскаржуване розпорядження винесено з перевищенням повноважень та без перевірки наявності у відповідача всіх необхідних для проведення реконструкції квартири та будівництва погоджень, крім того частина добудови відповідача знаходиться на земельній ділянці, що належить на праві власності позивачу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11 червня 2002 року ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Власником квартири №3 за цією ж адресою є позивач.

Рішенням виконкому Запорізької міської ради від 24 вересня 1998 року був затверджений розмір земельної ділянки вказаного будинку - 0,2168 га, з яких 0,1000 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських будівель та 1, 1168 га для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно із зазначеним рішенням виконкому частина земельної ділянки була надана у приватну власність матері ОСОБА_6, яка у 1998 році отримала державний акт на право власності на земельну ділянку на 0,0753 га, з яких 0,0500 га - для будівництва та обслуговування частини будинку та господарських будівель та 0,0253 га - для ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2005 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 визнано право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування, яке посвідчено державним актом на право власності на землю від 25 травня 2005 року.

Відповідачем ОСОБА_4 було проведено реконструкцію своєї квартири, законність якої він підтверджує розпорядженням голови Ленінської рай адміністрації від 13.07.2005 року № 1528 «Про реконструкцію частини житлового будинку по АДРЕСА_1», погодженим з управлінням архітектури та містобудування.

14 вересня 2005 року був складений акт прийому індивідуального будинку без застереження про наявність будь-яких порушень.

За таких підстав всі необхідні документи для оформлення були надані відповідачем ОСОБА_4, у зв'язку із чим оскаржуваним розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації від 14 вересня 2005 року у зв'язку із закінченням будівництва був затверджений акт введення в експлуатацію житлової прибудови АI-2 з підвалом та 2-й поверх житлового будинку А-1-2. При цьому, перед початком реконструкції своєї квартири ОСОБА_4 отримав письмову нотаріальну згоду власників сусідніх квартир, в тому числі позивача, на будівництво та реконструкцію квартири позивача та інших співвласників (т. 2, а.с.57, 58, т. 3 а.с.102). Надавши таку згоду, позивач ознайомився з проектом реконструкції та погодився на її проведення в цілому.

Звертаючись до суду з позовом про скасування розпорядження Ленінської державної адміністрації від 14 вересня 2005 року "Про оформлення документів на частину житлового будинку, житлову прибудову по АДРЕСА_1", позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_4 збудував споруди, які не відповідають вимогам ДБН-36-92 "Містобудування" Планування і забудова міських і сільських поселень", а саме, без дотримання відстані, яка повинна бути не менше 1 метра від меж суміжної земельної ділянки, та на те, що вона частково збудована на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом ч. 4 ст. 376 цього Кодексу, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Положеннями ч. 7 ст. 376 ЦК України зазначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

При апеляційному розгляді, сторони не заперечують та не оспорюють той факт, що наразі за технічною документацією, яка отримана сторонами, спірна прибудова, про знесення якої просив позивач, частково знаходиться на земельній ділянці, яка надана у власність позивачеві.

Саме цю обставину позивач вважає такою, що тягне за собою знесення спірної прибудови, як такої, що створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою, побудована на підставі оспорюваного рішення райадміністрації а відтак є самочинною.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. п. 17 - 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" (далі - Постанова), знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, яка порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за наявності, відсутності проекту), можливе лише за умов, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді відповідач зазначив, що спірна прибудова займає лише 5 кв.м. земельної ділянки позивача та він згоден і не заперечує здійснити перебудову, звільнивши земельну ділянку позивача, незважаючи на те, що він будував прибудову за згоди позивача та на підставі відповідних дозволів.

Натомість вимог про здійснення перебудови та звільнення частини земельної ділянки позивач не заявляв.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно з відповіддю Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 16 серпня 2013 року, відповідно до якої проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 під час переоформлення на своє ім'я земельної ділянки не виконав вимоги Інструкції № 43 про відновлення меж земельної ділянки; за результатами перевірки відповідності Технічної документації вимогам чинного законодавства та нормам встановлено, що в ній відсутні документи та технічні матеріали, наявність яких є обов'язковою вимогою до її складу, які унеможливлюють та запобігають порушенням прав інших землевласників та землекористувачів, а саме, в технічній документації відсутні: акт встановлення межових знаків встановленого зразка (підписується власником земельної ділянки, виконавцем робіт і представником міського управління земельних ресурсів Держкомзему у м. Запоріжжя); акт погодження меж із суміжними землекористувачами відповідно до ст. 198 ЗК України; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів. Згідно із ч. 3 ст. 125 ЗК України забороняється приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації. Відтак на час будівництва винесення меж земельної ділянки в натурі не відбулося, що унеможливлює висновок про те, що відповідач від початку будівництва порушив правила землекористування.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: