У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький арсенал» про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький арсенал» на рішення апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 11 травня 2013 року, перебуваючи на території державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький арсенал» (далі - ДП «НКММК «Мистецький арсенал»), де проходила виставка «100 шедеврів світової культури», отримав ушкодження руки, що призвело до подальшої госпіталізації та проведення оперативного втручання для відновлення здоров'я.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача на його користь 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ДП «НКММК «Мистецький арсенал» на користь ОСОБА_3 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 502 грн 10 коп. на відшкодування сплаченого судового збору.

У касаційній скарзі ДП «НКММК «Мистецький арсенал» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, що з вини відповідача завдана шкода його здоров'ю, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив із того, що нещасний випадок, який стався з позивачем, виник з вини відповідача, яким не дотримано правил техніки безпеки експозиційного інвентарю, внаслідок чого йому завдано моральної шкоди, при визначенні розміру якої були враховані характер і тривалість страждань позивача, засади розумності, виваженості та справедливості. При цьому будь-яких доказів того, що нещасний випадок стався з умисних дій ОСОБА_3, що звільняло б відповідача від відповідальності, останнім не надано.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ДП «НКММК «Мистецький арсенал», згідно з п. 1.4. Статуту, затвердженого розпорядженням керівника Державного управління справами від 23 лютого 2010 року, є державним підприємством та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2001 року № 1557 є закладом культури, включеним до переліку закладів мистецтва. Метою діяльності підприємства, зокрема, є задоволення культурних потреб населення України, популяризація української культури, сприяння розвитку мистецтва, музейної справи тощо.

Відповідно до наказу генерального директора ДП «НКММК «Мистецький арсенал» від 28 березня року № 20 «Про організацію та проведення виставки «100 шедеврів світової скульптури» на території ДП «НКММК «Мистецький арсенал», у приміщенні відповідача відбувався виставковий захід «100 шедеврів світової скульптури», під час якогогромадськості демонструвались скульптури провідних авторів кінця XIX - першоїполовини XX століття.

В експозиційному просторі були виставлені для загального ознайомлення скульптури, які розміщувались у/або на скляних кубах (вітрина). Відповідачем було здійснено огорожу: простір навколо вітрин було огороджено червоною обмежувальною смужкою, заступати за яку не дозволялось.

11 травня 2013 року в приміщенні виставкової зали відбувся нещасний випадок, жінка - відвідувач, із власної неуважності зачепила одну із скляних вітрин, а позивач, який знаходився поруч намагався утримати таку вітрину та не допустити її падіння. Вітрина від перекосу розбилася, а ОСОБА_3 отримав ушкодження руки (різана рана правого передпліччя), йому було надано першу медичну допомогу та викликано швидку допомогу, якою його було транспортовано до лікарні.

Позивач, звернувшись до суду, вважав, що отримав ушкодження руки з вини відповідача, яким не було дотримано правил техніки безпеки при організації та проведенні виставки.

У ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Так, позивач повинен довести факт існування моральної шкоди, характер моральних страждань та розмір шкоди, які мають бути підтверджені відповідними доказами.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Проте апеляційний суд, пославшись на те, що відповідачем при організації та проведенні виставки належним чином не дотримані правила техніки безпеки, що призвело до падіння експонату, не врахував надані відповідачем докази на підтвердження того, що на виставкову конструкцію, яка впала та нанесла травму позивачу був здійснений зовнішній вплив, зокрема, доповідну записку ОСОБА_4, в якій зазначено, що одна з відвідувачок з власної необережності впала на експонат виставки - «Жіноча постать», рапорт охоронця виставки, де зазначено, що жінка заділа полку зі скла на одній зі скульптур та не надав їм належної правової оцінки.

При цьому, залишивши поза увагою факт наявності зовнішнього впливу на скляну вітрину, що має істотне значення для правильного вирішення справи, апеляційний суд не надав належної правової оцінки доводам позивача відносно того, що він інстинктивно хотів підтримати і зупинити падіння кубу, який не витримав ваги скульптури, почав на льоту розлітатись і осколки скляного кубу розрізали йому сухожилля, артерію та вени на правій руці, тобто ОСОБА_3 самостійно та з власної волі намагався запобігти падінню скляного ковпака, що свідчить також про необережність самого позивача.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим апеляційний суд, пославшись на положення ст. 1167 ЦК України та роз'яснення, надані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не врахував факт зовнішнього впливу на експонат і те, що позивач самостійно прийняв рішення підтримати скляну конструкцію.

Також апеляційним судом довільно застосовано норми п. 183 Інструкції з обліку та зберігання музейних цінностей, які знаходяться в державних музеях СРСР, затвердженої наказом Міністерства культури СРСР від 17 липня 1985 року № 290, якими передбачено, що для забезпечення необхідної стійкості шафи, у разі необхідності, прикріпляються до підлоги спеціальними металевими косинцями, приробленими до ніжок або до основи шафи, а не в обов'язковому порядку як зазначив апеляційний суд.

При цьому в п. 201 Інструкції з обліку та зберігання музейних цінностей, які знаходяться в державних музеях СРСР, встановлено, що обладнання тимчасових виставок повинно відповідати всім основним вимогам, що пред'являються до експозиційного обладнання.

Крім того, воно має легко монтуватися та демонтуватися й бути зручним при переміщеннях.

Згідно з п. 196 Інструкції з обліку та зберігання музейних цінностей, які знаходяться в державних музеях СРСР, об'ємні вази, виликорозмірна скульптура, керамічні пано, мозаїка повинні розміщуватися на спеціальних тумбах - підставках або прикріплюватися до стіни.

З матеріалів справи вбачається, що вага скульптури, з якою стався інцидент - 49 кг, вона вироблена з бронзи та каменю, однак, ураховуючи наведені параметри скульптури, відповідач не відносить її до великорозмірної.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3, який ґрунтуються на припущеннях, що заборонено у силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький арсенал» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик