АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №653/1096/16-ц Головуючий в І інстанції Шарко Н.А. Провадження №22-ц/791/2245/16 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 23 вересня 2016 року у справі за позовом Генічеської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа комунальне підприємство «Міське житлове будівництво» про визнання осіб такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі, їх виселення та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А :

05 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що житлове приміщення квартира АДРЕСА_1, є обєктом комунальної власності територіальної громади м.Генічеська в особі Генічеської міської ради.

Вказану квартиру відповідно з рішенням виконкому міської ради від 24 лютого 2005 року №74 включено до числа службових.

На підставі рішення виконкому міської ради від 23 березня 2005 року №101 квартира надана ОСОБА_6 як керівнику комунального підприємства «Генічеська ЖЕК-1», та члену його сімї ОСОБА_5

З травня 2007 року шлюб між відповідачами розірвано.

З 06 березня 2012 року ОСОБА_6 припинив трудові відносини з підприємством «Генічеська ЖЕК-1» і таким чином, втратив право на проживання у службовій квартирі, визначеній для проживання працівникам підприємства.

За діючим житловим законодавством відповідачі не є особами, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого житлового приміщення.

Уточнивши свої позовні вимоги позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право на проживання у спірній службовій квартирі та виселити їх без надання іншого житлового приміщення.

Зобовязати ОСОБА_6 знятися з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2.

Стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 23 вересня 2016 року визнано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі АДРЕСА_3.

Виселено ОСОБА_6 і ОСОБА_5 зі службової квартири АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Зобовязано ОСОБА_6 і ОСОБА_5 знятися з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_4.

Стягнуто із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь Генічеської міської ради витрати по сплаті судового збору у розмірі по 2067 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила його скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову або закрити провадження у даній справі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 та її представник апеляційну скаргу підтримали з підстав викладеним у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим представники позивача і третьої особи, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_6 працював на посаді начальника державного комунального підприємства житлово-експлуатаційної контори №1 з 11 вересня 2003 року на контрактній основі, що підтверджується розпорядженням міського голови за №26/03 від 10 вересня 2003 року.

Рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради №74 від 24 лютого 2005 року квартиру АДРЕСА_3 житловою площею 39 кв.м визнано службовою.

Цю квартиру виділено комунальному державному підприємству «ЖЕК-1» з подальшим розподілом згідно переліку категорій робітників, яким може бути надане службове приміщення.

04 березня 2005 року на засіданні адміністрації та ради трудового колективу Генічеської ЖЕК-1 вирішено виділити службову квартиру АДРЕСА_5 О.А., а рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради №101 від 23 березня 2005 року затверджено вищевказаний протокол №1.

На підставі ордера на службове приміщення №2 відповідачі вселилися у спірну квартиру.

06 березня 2012 року розпорядженням міського голови Генічеської міської ради ОСОБА_6 звільнено з посади начальника комунального підприємства «Генічеська ЖЕК-1» за угодою сторін з 06 березня 2012 року.

На засіданні громадської комісії з житлових питань Генічеської міської ради відповідачам запропоновано у добровільному порядку звільнити службову квартиру у строк до 19 серпня 2012 року однак вказане рішення виконане не було.

Відповідно до ст.124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспну або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

У ст.125 ЖК України передбачена категорія осіб, яких без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено, проте під цю категорію осіб відповідачі не підпадають.

Задовольняючи позовні вимоги Генічеської міської ради про визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі та виселення з неї, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не є особами, які не можуть бути виселені зі службового приміщення без надання іншого жилого приміщення; ОСОБА_5 не є членом сімї особи, якій надавалось службове приміщення; існує черга працівників, які можуть претендувати на заселення у службове приміщення; правопорушення є триваючим у часі і неможливо застосувати строк позовної давності.

Проте, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачу ОСОБА_6 спірна службова квартира надавалася у звязку з тим, що він займав посаду керівника Генічеської ЖЕК-1.

06 березня 2012 року ОСОБА_6А, звільнений із займаної посади за угодою сторін, тому відповідно до ст.124 ЖК він та член його сімї підлягають виселенню т.я не відносяться до осіб, яких не може бути виселено із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, як то передбачено ст.125 ЖК України.

В той же час право позивача на вирішення питання про виселення в судовому порядку відповідачів із службового приміщення залежить від дати звільнення ОСОБА_6 з посади, у звязку з якою йому була надана службова квартира, а також від поданої ОСОБА_5 заяви про застосування строків позовної давності.

Зазначене слідує із правової позиції, висловленої Верховним Судом України 27 січня 2016 року у справі №2913-цс15.

У вказаній правовій позиції вказано, що ЖК УРСР не містить окремих положень про строки позовної давності, проте, як передбачено статтею 62 цього Кодексу, при розгляді спорів, що випливають із договору найму жилого приміщення, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, оскільки право на звернення до суду із зазначеним позовом у позивача виникло після звільнення відповідача ОСОБА_6 з роботи з 06 березня 2012 року, то трирічний строк позовної давності закінчився 06 березня 2015 року.

З позовом до суду Генічеська міська рада звернулася лише 05 квітня 2016 року, відповідно пропустивши встановлений законом строк.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За встановленого колегія суддів вважає, що позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_6 зі спірної квартири у звязку з пропуском строку позовної давності.

Крім позовної вимоги про виселення відповідачів з підстав передбачених ст.ст.124, 125 ЖК України Генічеська міська рада також заявила вимогу про визнання відповідачів такими, що втратили право проживання (користування) чужим майном.

При цьому у позовних заявах (а.с. 3, 24, 125) позивач послався на вимоги ст.ст.319, 406 ЦК України.

Проте, ст.319 ЦК регулює лише здійснення права власності, а ст. 406 ЦК передбачено припинення сервітуту.

За викладенням змісту позовної заяви не вбачається, що між сторонами встановлювався сервітут за договором, законом, заповітом або рішенням суду.

В позовній заяві відтворено положення ч.2 ст.406 ЦК, згідно з якою сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Однак позивачем не доведено ні наявність між сторонами сервітуту, ні підстав, передбачених для його припинення.

Тому і вказані вимоги Генічеської міської ради не підлягають задоволенню.

За встановленого постановлене судом першої інстанції рішення про задоволення позову позивача слід скасувати і ухвалити нове, яким відмовити міській раді у задоволенні її вимог повністю.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині, що стосується закриття провадження у даній справі з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, то на думку колегії вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предметі з тих самих підстав.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається у звязку з вказаними доводами на рішення Генічеського суду від 06.02.2009 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 31.03.2009 року (а.с.44-49).

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що позов Генічеською міською радою був заявлений на підставі ст.ст.64, 118 ЖК України лише до ОСОБА_5 і за обставин, коли ОСОБА_6 не припинив трудові відносини з підприємством, яке надало йому службове приміщення.

Даний спір, стосується обох відповідачів ОСОБА_6, він заявлений на підставі ст.ст.124, 125 ЖК та ст.ст.319, 406 ЦК України.

Отже, підстав для закриття провадження у даній справі не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, в силу ст.ст. 62, 124, 125 ЖК, ст.ст.256, 257, 267, 319, 406 ЦК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 23 вересня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову Генічеській міській раді.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П. Прокопчук