Ухвала

іменем україни

5 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання дитини, яка навчається, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайнного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що його батьком є відповідач ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_6, і після її смерті він залишився проживати у сім'ї діда та баби, які не мають можливості надавати йому матеріальну допомогу на час його навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут», студентом денної форми навчання якого він є. При тому, що його навчання здійснюється на підставі укладеного договору.

Натомість його батько ОСОБА_5 має постійну роботу - докера-механізатора у ДП «Бердянський морський торговельний порт» із стабільною заробітною платою, розмір якої за період з серпня 2015 року по січень 2016 року склав 62 096 грн 31 коп.

У зв'язку з цим позивач просив про визначення аліментів у розмірі Ѕ частини від заробітку (доходу) відповідача.

Рішенням Бердянського міськрайнного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на період навчання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 року до 30 червня 2019 року. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і стягнути на його користь з відповідача Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 року і до закінчення навчання.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що відповідач останнім часом знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні, і його хвороба носить тривалий характер, а тому дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_4 та стягнення на його користь з відповідача 1/ 4 частини з усіх видів заробітку (доходу) останнього, щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 року до 30 червня 2019 року (закінчення навчання).

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Бердянського міськрайнного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко

О.М. Ситнік

Колегія суддів: