АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №638/5825/16-ц Головуючий суддя І інстанції Руднєва О. О.
Провадження № 22-ц/790/5954/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про позбавлення батьківських прав
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

08.04.2016 року Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради звернулося до суду з позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позивач послався на те, що відповідач ОСОБА_4 не спроможна надати доньці належний догляд і виховання, оскільки в минулому була позбавлена батьківського піклування, виховувалася в установі інтернатного типу, не соціалізована, має низький виховний потенціал. Дитина ОСОБА_3 перебуває на обліку у службі у справах дітей Шевченківського району м. Харкова , як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах з 23.02.2015 року. При цьому дитина ОСОБА_3 вже перебувала в Комунальному закладі «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Гармонія»» (далі КЗ ««ЦСПРД «Гармонія») з 22.12.2014 по 07.08.2015 року з тих підстав, що мати ніде не працювала, мала матеріальні труднощі, вживала алкогольні напої, вдома не були створені необхідні умови для проживання, у дитини не було свого спального місця, чистих речей, дівчинка часто голодувала.

Після цього ОСОБА_4 працевлаштувалася прибиральницею у школу, придбала для дитини необхідні речі, створила необхідні умови для проживання дитини, самостійно в жовтні 2015 року відповідач пройшла курс лікування, з жовтня 2015 року перебуває на диспансерному обліку з діагнозом залежність від алкоголю в стадії ранньої ремісії. При цьому під час супроводу Центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Шевченківського району м. Харкова ОСОБА_4 перебувала під соціальним супроводом з 06 травня по 05 листопада 2015 року, під час супроводу відповідач відвідувала прийоми спеціалістів Центру, однак не дослухалась до рекомендацій щодо налагодження відношень з сусідами, створення належних умов для гармонійного фізичного психо-емоційного розвитку доньки, ведення домашнього господарства.

Внаслідок неможливості перебування дівчинки в сімї матері з 06.10.2015 року за клопотанням служби у справах дітей району малолітня ОСОБА_3 працівниками служби у справах дітей вдруге була відібрана від матері і направлена до КЗ «ЦСПРД «Гармонія», оскільки умови перебування дівчинки в сімї матері були неможливі: у кімнаті не прибрано, безлад, за місцем постійного проживання дитини у гуртожитку мати відповідач ОСОБА_4 не створила належних умов для проживання, зловживає спиртними напоями, не опікується навчанням і потребами дитини.

За інформацією адміністрації КЗ «ЦСПРД «Гармонія» ОСОБА_4 відвідувала дитину, активно цікавилась життям доньки, її станом здоровя, успіхами. ОСОБА_5 завжди радіє приходу матері, дуже її любить. Адміністрація закладу вважає той факт, що дитина другий раз потрапляє до Центру, значно знижує довіру до матері. Центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді за результатами своєї роботи вважає, що вдруге повернення дитини матері є недоцільним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. В задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено. Відібрано малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_4 без позбавлення її батьківських прав, передавши малолітню ОСОБА_3 для подальшого влаштування її долі органам опіки та піклування Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Розяснено ОСОБА_4, що при усуненні причин, які стали підставою для відібрання в неї малолітньої дитини, суд за її заявою може повернути дитину матері для подальшого виховання.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 300,00 гривень, починаючи з 08.04.2008 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог про стягнення аліментів відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду незаконне, необґрунтоване, порушує норми матеріального та процесуального права.

На обґрунтування скарги зазначила, що відповідачка не належно виконує свої батьківські обовязки, вживає спиртні напої, що може згубно впливати на дитину, її моральний та духовний розвиток, з жовтня місяця 2015 року перебуває на диспансерному обліку з діагнозом синдром залежності від алкоголю, курс лікування не подовжила, хоча і працює прибиральницею у КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)» № 303 на посаді прибиральника, однак дозволяє зловживати спиртними напоями. Малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 вже вдруге потрапляє до КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Гармонія», та ОСОБА_4 не усунула недоліки на які було звернуто її увагу неодноразово - незадовільний стан приміщення, неналежні умови виховання розвитку дитини, не подовжила курс лікування залежності від алкоголю .

Судова колегія вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обовязків щодо виховання дітей, захищає права сімї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обовязку утримувати дітей.

Стаття 150 СК України передбачає,що:

1. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов'язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини

Згідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК україни мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, або є хронічними алкоголіками або наркоманами.

У відповідності з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або від одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав у випадках, передбачених п.п. 2-5 частини першої ст.. 164 цього Кодексу, а також у інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі не перебувала, неповнолітня ОСОБА_3 народилася 29.02.2008 року, В графі «батько» актового запису про реєстрацію народження зі слів матері, на підставі ч. 1 ст. 135 СК України вказано імя батька ОСОБА_6.

Дитина постійно проживає разом із матірю у гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, б.193, кімн.924.

Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави -учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов'язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. За ст.. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Також держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

У ст..ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства» також передбачено, що сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обовязку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, повязаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

При цьому згідно до ч. 3 ст. 12 вказаного Закону України держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обовязків щодо виховання дітей, захищає права сімї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка працює, хронічним алкоголізмом не страждає, вжила заходів лікування з метою уникнення залежності від алкоголю і перебуває у начальній стадії ремісії, активно цікавиться життям доньки у Центрі, станом здоровя дитини, її успішністю, жорстоко з дитиною не поводиться, тому заслуговує на ще одну можливість змінити свою поведінку, ставлення до утримання своєї дитини.

Суд також взяв до уваги, що оскільки у неповнолітньої дитини не існує батька, держава Україна зобовязана вжити всіх заходів щоб забезпечити захист інтересів, прав та здоровя малолітньої ОСОБА_3, а визначний судом засіб захисту найбільш адекватно відповідає інтересам дитини.

Втручання держави у сімейне життя відповідача захищається гарантіями ст.. 8 конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., яка передбачає, що органи державної влади, у тому числі суд, не можуть втручатись у здійснення

цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У статтях. 32, 51 Конституції України також передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У п.п. 48, 49 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) від 18 грудня 2008 року, яка стосується аналогічних обставин справи, зазначено, що визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX).

Зокрема, якщо, як уданому випадку, йдеться про неможливість матері забезпечити належні умови проживання та виховання дитини, суду необхідно встановити можливість виправити ситуації найменш радикальними засобами втручання, тобто пропорційними тій небезпеці дитини, яка реально існує в сімї відповідача.

При зясуванні, чи був у даному випадку дотриманий судом необхідний баланс при втручанні у сімейні права відповідача, судова колегія виходить з того, що по справі встановлено, що внаслідок нехтування відповідачем свого материнського обовязку по створенню належних побутових умов для проживання та розвитку дитини, зловживання спиртними напоями її малолітня донька двічі відбиралася від матері державним органом у позасудовому порядку із подальшим утриманням у дитячому комунальному закладі. При цьому емоційний зв'язок дитини з матірю не був втрачений, мати і дитина люблять один одного і даних про те, що дитина не бажає постійно мешкати разом з матірю, або що мати вже не взмозі забезпечити їй необхідний рівень побутового існування та піклування, що проживання з матірю наражає дитину на постійну небезпеку, матеріали справи не містять. Мати також демонструє бажання і можливість виправити на краще ситуацію з належним утриманням та вихованням дитини, припинити зловживання алкоголем, що з огляду на ступінь непевності цієї ситуації із вихованням та утриманням дитини, яка виникла з вини матері, вимагає саме тимчасового відібрання дитини для подальшого влаштування її долі органам опіки та піклування, без позбавлення матері ОСОБА_4 батьківських прав, як вирішив суд першої інстанції, доводи скарги цього висновку не спростовують. При цьому судова колегія також звертає увагу на позитивний обовязок державних органів соціального захисту сприяти відповідачу матері, яка одна виховує малолітню дитину, у виконанні нею свого батьківського обовязку.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії