РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.

при секретарі Балан Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору частково недійсним та зобов*язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

10.11.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» ( надалі ТОВ "Порше Мобіліті") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.01.2013 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 112422,28 грн., що еквівалентно 13965,50 доларів США, та суму додаткового кредиту у розмірі 32073,20 грн., що еквівалентно 3984,25 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, із терміном повернення кредиту до 15.01.2018 року. Кредит був наданий відповідачці для придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Polo Sedan, 2012 року випуску, та оплати страхових платежів.

Крім того, між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого відповідачка надала у заставу позивачу автомобіль марки Volkswagen, модель Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1, що належить їй на праві власності. Позивачем умови договору були виконані у повному обсязі, але відповідачка у повному обсязі умови договору не виконує, грошові кошти на сплату кредиту не вносить. На підставі викладеного, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить звернути стягнення на автомобіль в рахунок погашення заборгованості.

Уточнивши позовні вимоги 20.04.2016 року до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 172-180) ТОВ «Порше мобіліті» просить: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50007261 від 08.01.2013 року в загальному розмірі станом на 27.10.2015 року в сумі 244622,64 грн. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Polo Sedan з об*ємом двигуна 1598 куб.см., 2012 року виробництва, кузов №XW8ZZZ61ZDG032742, державний номер НОМЕР_1, що належить станом на теперішній час ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а також вирішити питання про судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_1, заперечуючи проти позовних вимог, звернулась до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Порше мобіліті» (а.с. 66-69) та просить: - визнати недійсним положення кредитного договору в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування; - визнати недійсними п.п. 1.3,1.3.1,1.3.2., 8.1.,8.2.,8.3. Загальних умов кредитування, графік погашення кредиту, які є додатком до кредитного договору; - зобов*язати ТОВ «Порше мобіліті» здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, що були проведені між сторонами кредитного договору у гривні, без визначення грошового еквіваленту суми кредиту та додаткового кредиту в іноземній валюті та без врахування відповідного обмінного курсу, який застосовувався до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до п.1.3. Загальних умов кредитування.

В обґрунтування своїх зустрічних вимог ОСОБА_1 зазначає, що договір кредиту, укладений між нею та ТОВ «Порше мобіліті» є споживчим кредитом, який суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для його недійсності за вимогами ст. 203 ЦК України. Крім того, вказує, що п.п. 8.1, 8.2.,8.3. Загальних умов кредитування суперечать ст. 61 Конституції України, ст. 549 ЦК України, що є підставою для визнання їх недійсними відповідно до ст. 203 ЦК України.

В судовому засіданні представник ТОВ «Порше Мобіліті» уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні, заперечуючи проти позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті», просила задовольнити зустрічні вимоги ОСОБА_1

Відповідач за основним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, ніяких заяв до суду не подав, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 08.01.2013 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 112422,28 грн., що еквівалентно 13965,50 доларів США, та суму додаткового кредиту у розмірі 32073,20 грн., що еквівалентно 3984,25 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, із терміном повернення кредиту до 15.01.2018 року. Кредит був наданий відповідачці для придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Polo Sedan, 2012 року випуску, та оплати страхових платежів.

Згідно умов кредитного договору усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту у доларах США, визначеному вище, відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування.

Пунктом 1.2 Загальних умов договору відповідач зобов"язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Отже, між сторонами виникли зобов"язальні правовідносини стосовно надання відповідачці грошових коштів (кредиту) на умовах зворотності, відплатності, строковості та цільового використання.

Крім того, між сторонами відповідно до п. 1.6 Загальних умов був укладений договір застави транспортного засобу від 09.01.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Відповідно до умов договору застави відповідачка надала у заставу позивачу автомобіль марки Volkswagen, модель Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1, що належав їй на праві власності.

Пунктом 1.4.2 Загальних умов сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі у терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов"язковим для виконання сторонами.

До 10 числа кожного місяця ТОВ "Порше Мобіліті" надсилає відповідачці відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до Графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до Графіка погашення кредиту (п. 1.4.3 Загальних умов).

Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, як це зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, позивачем відповідно до п. 1.4.3 Загальних умов були виставлені відповідачу відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за липень - вересень 2015 року, які, в порушення викладених норм чинного законодавства та положень укладеного кредитного договору, залишилися несплаченими відповідачем, внаслідок чого виникла заборгованість останньої, що підтверджується відповідними рахунками на оплату за липень вересень 2015 року.

Дана обставина порушення умов кредитного договору з цього періоду знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та не спростовується відповідачем.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов?язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов?язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Порушенням зобов"язання, згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Невиконання відповідачкою своїх зобов"язань з оплати чергових платежів з повернення кредиту за кредитним договором у строки, погоджені сторонами в графіку погашення кредиту, призвело до виникнення заборгованості за основним та додатковим кредитом.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 624 ЦК якщо за порушення зобов"язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Поняття неустойки визначено у ч. 1 ст. 549 ЦК України, за якою неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом п. 8.1 Загальних умов у разі порушення відповідачкою терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно.

Положеннями п. 3.2 Загальних умов сторони погодили, що ТОВ "Порше Мобіліті" має право достроково вимагати повернення кредиту та додаткового кредиту, серед іншого, у випадку порушення відповідачкою терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) або плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць (п. 3.2.1 Загальних умов).

08.09.2015 року на адресу відповідачки ОСОБА_1 було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, якою позивач вимагав від відповідача дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов Договору, які станом на дату направлення вимоги становили 188052,73 грн.

У даній вимозі також було вказано і про те, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, у тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ "Порше Мобіліті" у заставу.

Однак, дану вимогу відповідачкою виконано не було.

Станом на 27.10.2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідачки перед позивачем складається з наступних платежів:

1) прострочена заборгованість 22626,71грн., з яких 21873,45 грн. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом; 116,34 грн. - сума 3 % річних за час прострочення за кредитом та додатковим кредитом; 249,14 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення за кредитом та додатковим кредитом; 387,78 грн. - сума пені за прострочення виконання зобов"язання по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом;

2) заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 169889,47 грн., з яких: 168723,07 грн. - сума заборгованості за кредитом та додатковим кредитом; 503,40 грн. - сума заборгованості за процентами; 153 грн. - сума 3 % річних; 510 грн. - сума пені, нарахованої за п. 8.1 Загальних умов.

Крім того, п. 8.2 Загальних умов передбачено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у ст. 3.3, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту. На підставі зазначеного пункту відповідачці нараховано штраф у розмірі 22484,46 грн. Також, нараховано штраф згідно п.8.2. за направлення вимог у розмірі 2838 грн.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість в відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору станом на 27.10.2015 року складає у загальному розмірі 217838,64 грн., яка складається з: - простроченої заборгованості 22626,71грн., з яких: 21873,45 грн. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом, 116,34 грн. - сума 3 % річних за час прострочення за кредитом та додатковим кредитом, 249,14 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення за кредитом та додатковим кредитом, 387,78 грн. - сума пені за прострочення виконання зобов"язання по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом; - заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 169889,47 грн., з яких: 168723,07 грн. - сума заборгованості за кредитом та додатковим кредитом, 503,40 грн. - сума заборгованості за процентами, 153 грн. - сума 3 % річних; 510 грн. - сума пені, нарахованої за п. 8.1 Загальних умов; - 22484,46 грн. сума штрафу, нарахованого за п.8.2. Загальних умов; - 2838 грн. - сума штрафу, нарахованого за п.8.3. Загальних умов.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов'язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Доводи позивача щодо віднесення збитків, понесених ТОВ «Порше Мобіліті» на юридичну допомогу до загального розміру заборгованості ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів здійснюється судом. За правилами цивільного судочинства витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті.

Відтак, витрати ТОВ «Порше Мобіліті» на юридичну допомогу в загальному розмірі 26784 грн. не є збитками і не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 22 ЦК України.

Позивач не надав доказів того, яким чином за встановлених обставин справи понесені позивачем витрати у розмірі 26784 грн., які за своєю суттю є витратами на правову допомогу, є такими, без яких неможливо б було відновлення порушеного відповідачем права, також не встановлено причинний зв'язок між поведінкою відповідача та витратами на правову допомогу, визначеними позивачем як збитки.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні визначення вартості години часу, кількість годин, що унеможливлює перевірку вказаних розрахунків на відповідність вимогам чинного законодавства, відсутні дані про реальну оплату цих витрат позивачем, а тому вказані вимоги відхиляються судом.

Щодо доводів відповідача за основним позовом про неможливість нарахування індексу інфляції, то вони є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Відповідно до кредитного договору сума кредиту визначена у гривні із зазначенням еквіваленту в доларах США. У п. 1.3.1. кредитного договору вказано, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником на погашення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти, тобто у гривні на день укладення договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. У подальшому позичальник мала сплачувати платежі на повернення кредиту відповідно до виставлених кредитором рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховувався шляхом застосування еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка.

Кредитор мав право розраховувати розмір заборгованості та визначати чергові платежі виходячи з курсу іноземної валюти, що визначено умовами договору. При цьому сама по собі незгода позичальника щодо такого порядку визначення розміру заборгованості, не оспорюючи такі умови договору, не є підставою для висновку про те, що сума заборгованості є спірною.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

На виконання вимог чинного законодавства України, кредит за договором був виданий у національній валюті - гривні і саме у національній валюті відбувається його повернення.

Крім того, відповідно до п. 4.1.2 Договору застави від 09.01.2013 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» у разі невиконання та/або неналежного виконання заставодавцем умов, передбачених ст. 2.3 цього Договору, заставодержатель може застосувати до заставодавця штрафні санкції у розмірі 10 % від вартості предмета застави, визначеної у ст. 1.1 цього Договору.

З метою встановлення дійсного власника автомобіля, що був переданий у заставу за кредитним договором, під час розгляду справи було встановлено, що автомобіль марки Volkswagen, модель Polo Sedan, 2012 року виробництва, кузов №XW8ZZZ61ZDG032742, станом на 12.12.2015 року зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с. 169).

Положеннями п. 2.3.4 Договору застави визначено, що заставодавець зобов"язується без попередньої письмової згоди заставодержателя не здійснювати стосовно предмету застави дій, пов"язаних зі зміною права власності на предмет застави, а також дій, пов"язаних з передачею предмета застави третім особам, у тому числі у тимчасове користування.

Станом на день вчинення відповідачкою реєстраційної операції щодо зміни права власності на предмет застави, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містилися відомості про наявність обтяження - застави рухомого майна, згідно Договору застави від 09.01.2013 року, у зв"язку з чим новий власник (покупець) мав реальну можливість бути обізнаним про наявність обмежень у вчиненні правочинів стосовно спірного автомобіля.

З урахуванням зазначеного можна прийти до висновку про фактичну заміну заставодавця.

Пунктом 1.1 договору застави передбачено, що за домовленістю сторін заставна вартість предмету застави встановлена у розмірі 132261,50 грн., тобто розмір штрафу становить 13226,15 грн., який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1

Визначену вартість предмета застави у розмірі 132261,50 грн. не оспорює і представник ОСОБА_1 в судовому засіданні під час розгляду даної справи.

В силу застави, відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов"язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Заставодержатель, згідно із п. 5.1 договору застави, має право задовольнити свої вимоги за цим договором у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов"язань за кредитним договором.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов"язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За рахунок заставленого майна, згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про заставу", заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Наведені норми спеціального Закону кореспондуються з приписами ст. 598 ЦК України, якою передбачено, що у разі невиконання зобов"язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов"язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв"язку з пред"явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 5.2 договору застави задоволення вимог заставодержателя здійснюється шляхом добровільної передачі предмета застави у власність заставодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом.

Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде узгоджено сторонами або дозволено законодавством. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, визначеному в п. 1.1 цього Договору, або, за вимогою заставодержателя, визначається незалежними суб"єктами оціночної діяльності, призначеними заставодержателем (п. 5.4.1 Договору застави).

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» є обґрунтованими та доведеними в повному обсязі, а тому такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених вище.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування».

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1732,94 грн. з кожного.

Стосовно зустрічних вимог ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин).

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 08.01.2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50007261 разом з додатками, за умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 112422,28 грн., що еквівалентно 13965,50 доларів США, та суму додаткового кредиту у розмірі 32073,20 грн., що еквівалентно 3984,25 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, із терміном повернення кредиту до 15.01.2018 року.

09.01. 2013 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позичальницею та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого є рухоме майно: автомобіль марки Volkswagen, модель Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1.

Сторонами не оспорюється, що кредит виданий та витрачений за цільовим призначенням - на придбання автомобіля.

Згідно графіку погашення кредиту усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування.

За п. 1.3.1. Загальних умов, розмір платежів, що підлягає сплаті позичальником визначаються у еквіваленті іноземної валюті станом на робочий день, що передує виставленню рахунка.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов*язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовим еквівалентом в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно - правовим актом.

Виходячи із загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору від 08.01. 2013 року, сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалента суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту.

Крім того, відповідно до п. 9.5 загальних умов кредитування, що є невід*ємною частиною кредитного договору, підпис позивача підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно з п. 9.6 цих умов, що надано позивачу вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 не оспорює факт підписання ОСОБА_1 кредитного договору та договору застави.

Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та зростання розміру платежів, які необхідно сплачувати, не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті (правова позиція Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14).

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається з: кредитного договору; графіку погашення кредиту; додаткової угоди; загальних умов кредитування, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Враховуючи викладене, доводи позивача за зустрічним позовом про те, що умови договору є такими, що суперечать вимогам Закону «Про захист прав споживачів» є безпідставними та не відповідають умовам укладеного договору.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 пояснила, що умови договору ОСОБА_1 виконувались належним чином до липня 2015 року, а після липня 2015 року ОСОБА_1 не має можливості сплачувати за кредит у зв*язку з матеріальними труднощами.

На підставі викладеного, приходжу до висновку, що підстав для визнання недійсними окремих умов кредитного договору немає, у зв*язку з чим зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50007261 від 08.01.2013 року в загальному розмірі станом на 27.10.2015 року в сумі 217838,64 грн. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Polo Sedan з об*ємом двигуна 1598 куб.см., 2012 року виробництва, кузов №XW8ZZZ61ZDG032742, державний номер НОМЕР_1, з визначеною ціною 132261, 50 грн. згідно п.1.1. договору застави від 09.01.2013 року та погодженої між сторонами, що належить станом на теперішній час ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» суму штрафу в розмірі 13226,15 грн. згідно п.4.1.2. договору застави від 09.01.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» понесені витрати по оплаті судового збору пропорційно від задоволеної частини в розмірі 1732,94 грн. з кожного.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору № 50007261 від 08.01.2013 року, додатків до договору, зобов*язання провести перерахунок в гривні відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя