АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2770/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», третя особа ОСОБА_7 про визнання договору поруки недійсним.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника ПАТ «Брокбізнесбанк», колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

26 лютого 2009 року позивач ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 20п-2008, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_7 отримав кредит в сумі 20 000 грн. на строк з 20 лютого 2008 року по 18 лютого 2009 року зі сплатою 30,00 % річних.

В забезпечення виконання основного зобов'язання по кредитному договору, 20 лютого 2008 року укладено договір поруки № Дп1-20п-2008 між позивачем та відповідачем ОСОБА_6

В порушення взятих на себе зобов'язань боржник не дотримується умов кредитного договору в частині своєчасного погашення суми кредиту. Станом на 24 лютого 2009 року прострочена заборгованість по кредиту складає 16 655 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у січні 2009 року складають 430,22 грн., нараховані відсотки за користування кредитом за період з 01 лютого по 23 лютого 2009 року становлять 319,22 грн., а всього 17 404,44 грн.

Просив суд стягнути з відповідачів солідарно кошти в сумі 17 404,44 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 07 липня 2016 року за заявою відповідача ОСОБА_6 скасоване заочне рішення у справі від 05 травня 2009 року про задоволення позову та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У вересні 2016 року відповідач ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним договору поруки від 20 лютого 2008 року, посилаючись на те, що позичальником для отримання кредиту була надана підроблена довідка про його доходи, за вчинення даного злочину останній засуджений вироком суду в 2009 році.

Оскільки при укладенні з банком договору поруки поручитель був введений в оману відносно фінансового стану позичальника, просив визнати недійсним, укладений між ОСОБА_6 та АТ «Брокбізнесбанк», договір поруки № Дп1-20-п-2008 від 20 лютого 2008 року та стягнути судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2016 року позов ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 17 404,44 грн., судові витрати в сумі 204 грн., а всього стягнуто 17 608,44 коп..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання договору поруки недійсним та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог, а за первісними позовними вимогами зменшити суму стягуваного боргу з поручителя з 17 404,44 грн. до 9 069,44 грн..

Стягнути з ПАТ «Брокбізнесбанк» понесені ним витрати по оплаті судового збору за подачу зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» в особі Черкаської філії та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 20п-2008 (а.с. 6-7), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 20 000 грн. на строк з 20 лютого 2008 року по 18 лютого 2009 року зі сплатою 30,00 % річних.

Відповідно до п.1.1., п. 1.4. передбачених кредитним договором боржник взяв на себе зобов'язання повертати кредит банку на умовах графіку погашення із сплатою відсотків не пізніше 30-го числа звітного місяця, за весь звітний місяць, та в день повного погашення позики 18 лютого 2009 року.

В забезпечення умов кредитного договору № 20п-2008 від 20 лютого 2008 року між ОСОБА_6 (поручитель) та АК «Брокбізнесбанк» (кредитор) 20 лютого 2008 року укладено договір поруки № Дп1-20п-2008 (а.с. 9), за умовами якого поручитель - ОСОБА_6 зобовязався відповідати перед кредитором - банком як солідарний боржник по кредитних зобовязаннях позичальника - ОСОБА_7, включаючи суму кредиту, відсотків, штрафних санкцій.

В пункті 4.1. договору поруки сторони вказали, що договір діє до повного погашення заборгованості боржником чи поручителем перед кредитором.

Відповідно до п. 3.2 договору поруки поручитель приймає на себе зобовязання у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів з дня отримання відповідного письмово повідомлення кредитора.

Судом встановлено і дану обставину сторонами не спростовано, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобовязання, відповідачу був виданий кредит, що підтверджується наявними матеріалами справи, а саме заявою про видачу готівки № 6 від 20 лютого 2008 року (а.с. 7), в якій зазначено зміст операції надання грошових коштів на підставі кредитного договору № 20п-2008 від 20 лютого 2008 року згідно розпорядження б/н від 20 лютого 2008 року.

Відповідач ОСОБА_7 взяті на себе кредитні зобовязання в частині своєчасного погашення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконав, внаслідок чого, станом на 24 лютого 2009 року утворилась заборгованість в розмірі 17 404,44 грн., в тому числі прострочена заборгованість по кредиту складає 16 655,00 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у січні 2009 року складають 430,22 грн., нараховані відсотки за користування кредитом за період з 01 лютого по 23 лютого 2009 року становлять 319,22 грн.

Ухвалюючи рішення суду про задоволення первісного позову банку та відмовляючи в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що банк повністю довів обґрунтованість своїх позовних вимог, надав підтверджуючі докази в їх обгрунтування, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 є недоведеними та спростовуються наявними матеріалами справи та встановленими обставинами по справі.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою (а.с. 127-129), ОСОБА_6 в обгрунтування вимог скарги вказував на те, що договір поруки укладений під впливом обману з боку іншого відповідача ОСОБА_7, який надав банку підроблені відомості про свої доходи, і тим самим ввів в оману як банк так і поручителя, а тому з цих підстав необхідно визнати його недійсним.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказав на ту обставину, що районним судом не звернуто уваги на доводи ОСОБА_6 щодо застосування строку позовної давності щодо позовних вимог банку до поручителя. Вважає, що строк позовної давності щодо вимог банку до поручителя минув і вимоги банку в даному випадку не можуть бути задоволені до нього.

Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частин 1-2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

П. 3.1 договору поруки № Дп 1-20п-2008 від 20 лютого 2008 року встановлює, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на положення ст.ст. 14, 526 ЦК України, колегія суддів вважає, що між сторонами у справі виникли цивільні права і обовязки (зобовязання), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положеннями ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є вмотивованими, оскільки ці вимоги обґрунтовані на законі та відповідають умовам укладених між сторонами договорів кредиту та поруки, відповідач ОСОБА_7 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором повністю не виконав, відповідач ОСОБА_6 поручився перед позивачем за належне виконання ОСОБА_7 зобов'язань по розрахунках за кредитним договором. Розрахунок заборгованості перевірений як судом першої інстанції так і апеляційним судом, визнаний правильним і підстав для визнання його неправильним в суду немає.

Так, згідно з ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Зазначене узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 29 січня 2014 року у справі № 6-155цс13, від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-170цс13, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-125цс14, що відповідно до ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до змісту ст.ст. 559, 598 ЦК України, припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати.

У звязку з невиконанням ОСОБА_7 своїх зобовязань за кредитним договором АТ «Брокбізнесбанк» надіслав позичальнику та поручителю претензії (а.с. 9, 10) про дострокове повернення частини кредиту, що залишилася, та прострочені відсотки за користування кредитом.

Як вже зазначалося вище, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_7, як боржник по кредитному договорі взяв на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 18 лютого 2009 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (п.п. 1.1, 1.4 кредитного договору (а.с. 6-7)).

Відповідно до п. 4.1 договору поруки договір діє до повного погашення заборгованості, отже строк поруки не встановлений у розумінні ст. 252 ЦК України, якою передбачено визначення строку місяцями, роками, годинами.

Оскільки договорами позики та поруки було встановлено строк виконання до 18 лютого 2009 року, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про право предявлення вимоги банку до боржника та поручителя саме з зазначеної дати.

До суду з позовною заявою банк звернувся 26 лютого 2016 року, тобто у визначені законом строки, а тому підстав визнавати неправомірними вимоги банку в звязку з пропуском строку позовної давності в суду немає.

А тому, підстав для зміни чи рішення в частині задоволення первісних позовних ПАТ «Брокбізнесбанк» в колегії суддів немає.

Крім того, оскаржуваним рішенням суду було відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 про визнання договору поруки недійсним.

Перевіряючи обґрунтованість та вмотивованість рішення суду в цій частині, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 06 листопада 2009 року, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі, неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

ОСОБА_6 не доведено, що укладаючи договір поруки, він помилився щодо правової природи правочину, прав та обовязків сторін, тощо.

Згідно встановлених обставин справи, ОСОБА_6 підписав договір поруки, детально не вивчаючи наданий позичальником пакет документів. Проте, підписання поручителем цього договору є свідченням його згоди на прийняття всіх умов договору, згідно з якими він поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Крім того, як зазначено вище помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Вироком суду від 20 листопада 2009 року встановлений факт підроблення ОСОБА_7 офіційного документа. Обставини недійсності договорів, які укладені поручителем з банком підлягають доведенню у цивільній справі.

Вищевказаний вирок суду не містить жодних даних про те, що оскаржуваний договір поруки був укладений під впливом обману. Той факт, що ОСОБА_7 з метою отримання кредиту ввів в оману поручителя, дає останньому право вимагати відшкодування завданих йому збитків як потерпілому від злочину, однак не свідчить про недійсність договору поруки в момент його укладання.

Сам зміст договору поруки не містить ніяких застережень щодо інформування поручителя про матеріальний стан позичальника перед підписанням договору.

Дані про те, що ОСОБА_6 в момент вчинення правочину не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності або ж його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, в матеріалах справи відсутні і на такі позивач в обґрунтування свого позову не посилається.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що укладаючи договір поруки, ОСОБА_6 мав розуміти наслідки невиконання ОСОБА_7 основного зобов'язання і мав усвідомлювати, що в разі невиконання позичальником обов'язків зі сплати коштів по кредитному договору, він відповідатиме за зобов'язаннями ОСОБА_7 як поручитель, в тому числі в повному обсязі.

Законодавство України не передбачає обов'язку банку чи іншої фінансової установи /кредитора, позичальника, інформувати поручителя перед укладенням договору поруки про фінансовий стан та/або інший стан позичальника. Оскільки особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України), а порукою може забезпечуватися невиконання зобовязання частково або в повному обсязі (право вибору), то незадовільний майновий стан позичальника не є підставою для визнання договору поруки недійсним.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», третя особа ОСОБА_7 про визнання договору поруки недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :