Справа №2/489/1630/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця), про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом який обґрунтував тим, що його, провідника пасажирського вагону, наказом №88/ос від 15 квітня 2016 р. начальника виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо станції Миколаїв» служби пасажирських перевезень регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» незаконно звільнено з роботи. Вважає, що відсутність на робочому місці - у вагоні, що прибув до станції Цибулево 22 березня 2016 р. не може бути підставою для звільнення, оскільки в маршрутному листі про відрядження строком 22 - 23 березня 2016 р. кінцевою станцію призначення було Шевченко.

Просив скасувати вказаний наказ, поновити його на роботі, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу і компенсацію моральної шкоди завдану незаконним звільненням у 30000 грн.

В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача просив позов залишити без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач перебував у трудових відносинах із ПАТ «Укрзалізниця» як провідник пасажирського вагону в структурному підрозділі «Пасажирське вагонне депо станції Миколаїв» служби пасажирських перевезень регіональної філії «Одеська залізниця» згідно контракту №5190 строком дії з 30 вересня 2015 р. до 30 вересня 2016 р. (а.с. 65-68).

Наказ №88/0с від 15 квітня 2016 р. про звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України виданий уповноваженою особою - начальником пасажирського депо ЛВЧД-13 (п. 1.2, 4.4. Положення - а.с. 43 - 48).

З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 15 квітня 2016 р. (а.с.8).

Рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 надано первинною профспілковою організацією, членом якої він був, в його присутності, протоколом №3 від 15 квітня 2016 р. (а.с. 31, 64).

Згідно наказу про звільнення роботодавцем як прогул кваліфіковано відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 22 березня 2016 р. з 04 год. 50 хв. по 19 год. 04 хв., що було встановлено на підставі рапорту техніка ОСОБА_2, акту ПЧЛУ-9, протоколу №247 від 05 квітня 2016 р. оперативної наради при начальнику ЛВЧД - 13.

Актом працівників відокремленого підрозділу Шевченківської дистанції захисних лісонасаджень №2 Одеської залізниці зафіксоване, що 22 березня 2016 р. по станції Цибульово поставлений для завантаження дровами багажний вагон, який надійшов від ЛВЧД-13, який був відправлений зі станції Цибульово того ж дня о 19 год. 04 хв. В цей строк провідника у вагоні не було, двері вагону відкривали та закривали після завантаження працівники ПЧЛ-2 (а.с. 10).

Згідно довідки відповідача від 25 серпня 2016 р. 21 березня 2016 р. багажний вагон № 50571 причеплений в хвіст поїзду №122 від станції Миколаїв до станції Шевченко в ПЧЛ, а надалі 22 березня 2016 р. цей вагон відчеплений з хвоста поїзду №121 від станції Шевченко до станції Миколаїв (а.с.60).

У відповідності до протоколу наради по ЛВЧД-13 від 05 квітня 2016 р. в ньому встановлено відмітка у маршрутному листі ОСОБА_1 при прибуття та відправлення по станції Цибульово відсутня, час відсутності на робочому місці 22 березня 2016 р. провідника ОСОБА_1 визнаний прогулом (а.с.24, 25).

Наказом начальника ЛВЧД - 13 від 11 квітня 2016 р. доба 22 березня 2016 р. визнана прогулом провідника ОСОБА_1 та вирішено звернутися до профспілкової організації за дозволом на звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. З наказом ОСОБА_1 ознайомлений (а.с.26,27).

В пояснювальних начальнику ЛВЧД-13 від 23 березня 2016 р. та 01 квітня 2016 р. позивач вказував, що по прибуттю до станції Шевченко він направився шукати де йому можна поставити відмітку в документі на що знадобилося багато часу у зв'язку із тим, що був нічний час, а станція складається з кількох будівель. По поверненню з'ясувалося що його вагон від причеплений до поїзду до станції Цибульово, де вій його і знайшов в цілісності. На станції Цибульово невідомі особи вимагали від нього завантажувати дрова у вагон, що не входило до його обов'язків, тому він перебував у купе вагону (а.с.22,23).

Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що відповідає у ЛВЧД - 13 за облік та використання провідниками робочого часу. ОСОБА_1 був направлений в причіпному вагоні за дровами згідно наказу адміністрації. Він отримав маршрутний лист, який повинен був бути подовжений від станції Шевченко, яка є вузловою, до станції - пункту призначення. Маршрутний лист заповнюються черговим по станції, ставиться час заповнення.

Згідно її ж рапорту начальнику ЛВЧД-13 після того як їй зателефонували зі станції Цибульово вона, в свою чергу, зателефонувала, ОСОБА_1, який повідомив їй що відстав від поїзду та прямує до станції Шевченко, а до станції Цибульово не з'явився. (а.с.63).

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що відповідає за облік та використання робочого часу провідниками ЛВЧД-13, 22 березня 2016 р. їй зателефонував головний інженер станції Цибульово і повідомив що провідника у вагоні немає. По телефону ОСОБА_1 пояснив, що відстав від вагону.

Позивач пояснив також що строк перебування поїзду, в хвості якого він прибув, на станції Шевченко 22 березня 2016 р. був з 01-08 по 01-23 год. Але багажний вагон не прив'язаний до часу відправлення, оскільки кінцевою станцією в маршрутному листі була дана станція. Він прибув на найманому транспорті до станції Цибульово о 7-8 годині ранку 22 березня 2016 р., а в маршрутному листі своє прибуття до станції Цибульово він не повинен бути відмічати, оскільки в маршрутному листі у нього проставлене відрядження лише до станції Шевченко.

Представник відповідача доводи позивача заперечила та пояснила, що робочим місцем провідника є вагон до якого він прикріплений, будь-якому відлученню з робочого місця повинно передувати з'ясування провідником обставин де і скільки часу буде залишатися вагон, де він буде завантажуватися. Зазначила, що у маршрутному листі позивача дійсно є дві відмітки зі станції Шевченко, але немає підпису чергового по стації, його підпису, дати. Пояснила, що журнали у чергових по станціях про записи в маршрутних листах не ведуться, інструкцію по заповненню маршрутних листів на підприємстві не затверджено.

Згідно інструкції провідника пасажирського вагону затвердженої 01 вересня 2003 р., провідник вважається таким, що приступив до роботи після отримання маршрутного листа (п. 2.1.). За змістом п. 5.8. інструкції припинення роботи оформлюється здачею маршрутного листа наряднику (а.с. 49-59).

Відповідно до трудового контракту між сторонами від 30 вересня 2015 р. роботодавець до початку роботи працівника зобов'язується визначити працівникові робоче місце (п.6.3.) облік робочого часу здійснюється підсумовано за даними маршрутних листів (п.8, 9 )

У відповідності до правил внутрішнього трудового розпорядку до обов'язків адміністрації віднесене ознайомлення працівника з його робочим завданням (а.с.70-75)

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Враховуючи зміст наказу про звільнення прогулом без поважних причин визнана відсутність позивача 22 березня 2016 р. з 04 год. 50 хв. по 19 год. 04 хв. на робочому місці, тобто у вагоні 50571

Суд вважає таку кваліфікаціє недоведеною.

В маршрутному листі зазначено про відрядження 21 березня 2016 р. позивача у вагоні №50571 до станції Шевченко і зворотному напрямку. У порядку, про який стверджували представник відповідача та технік резерву провідників ОСОБА_2, маршрутний лист до станції Цибульово не подовжувався, у маршрутному листі є відмітки по прибуття та вибуття вагону зі станції Шевченко, об'єктивних доказів на порушення порядку проставляння цих відміток черговим по станції, у т.ч. їх фальсифікації, суду не надано через відсутність як локального акту який регулював дане питання, так й документального обліку таких записів.

Тобто за змістом маршрутного листа не можна стверджувати що позивач був обізнаний що станції Шевченко є не кінцевим пунктом призначення вагону №50571, який він обслуговував.

Не визнано відповідачем порушенням трудової дисципліні відлучення позивача від вагону по прибуттю 22 березня 2016 р. поїзду з вагоном №50571 до станції Шевченко щодо оформлення маршрутного листа.

Відтак, по поверненню, з'ясувавши переміщення вагону, він з об'єктивних, а не суб'єктивних причин, тобто винної умисної дії як ознаки прогулу був позбавлений можливості бути присутнім на робочому місці, яким є вказаний вагон.

Доводи представника відповідача, що позивач повинен був знати маршрут слідування вагону спростовуються змістом маршрутного листа із зазначенням такого маршруту та зазначенням в правилах внутрішнього трудового розпорядку обв'язку саме адміністрації довести до відома працівника його робоче завдання. Отже саме на відповідача покладається обов'язок доказування, що позивач знав чи повинен був знати про відправлення вагону зі станції Шевченко до станції Цибульово 22 березня 2016 р., чого він належними доказами не зробив.

Як стверджує позивач до станції Цибульово на найманому автотранспорті він прибув між 7 та 8 годинами 22 березня 2016 р. і потім перебував в купе вагону, щоб уникнути залучення до робіт, які не входила до його обов'язків. Ці твердження позивача відповідачем також належним чином не спростовані.

Відповідачем, на його думку, зафіксована відсутність позивача на робочому місці, тобто у зазначеному вагоні на станції Цибульово за змістом наказу про звільнення - актом від 22 березня 2016 ПЧЛУ-9.

Але достатнім доказом відсутності позивача на робочому місці з 04 год 50 хв по 19 год 04 хв. цей акт не є.

Позивачем стверджується, що він прибув до вагону лише через 3-4 години після прибуття вагону на станцію Цибульово, а за змістом акту ПЧЛУ-9 до відкритого вагону вже почалося завантаження.

Письмових доказів про опечатування, обмеження доступу до вагону як протягом перебування вагону на станції Цибульово і при відправленні, що свідчило б про фізичну неможливість позивача бути присутнім у вагоні протягом зазначеного строку немає.

Крім того, в маршрутному листі стоїть відмітка про повернення вагону до ЛВЧД -13 з станції Шевченко, тобто у зворотному напрямку як зазначено в маршрутному листі.

Зміст рапорту техніка ОСОБА_2 складений про обставини подій 22 березня 2016 р. зі слів ОСОБА_1 не спростовує доводів позивача (а.с.63)

Тому суд вважає що з 04 год 50 хв. і до приблизно до 08 години 22 березня 2016 р. відсутність позивача на робочому місці пов'язана з поважними причинами, а твердження відповідача про фактичну відсутність позивача без поважних причин на робочому місці з 04 год 50 хв. по 19 год 04 хв. 22 березня 2016 р. не є доведеними.

Оскільки правова для звільнення позивача не є доведеною, тому наказ про звільнення слід скасувати та поновити ОСОБА_1 на роботі провідника.

Відтак з моменту звільнення позивач перебуває у стані вимушеного прогулу, що відшкодовується згідно ст. 235 КЗпП України середнім заробітком.

Відповідно до положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбаченим чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Облік робочого часу на підприємстві для позивача здійснювався підсумовано, тому середньо годинний заробіток визначається складанням заробітку за січень 2016 р. - 157 год. та за лютий 2016 р. - 167 год./2 = 162 год.

Із заробітної плати позивача згідно п. 4 порядку №100 не враховуються при обчисленні заробітної плати за січень та лютий 2016 р. по 50 грн. матеріальної допомоги.

Відтак 7116,12 грн. (січень 2016 р.) + 8485,24 грн. (лютий 2016 р.) = 15601,36 грн./2 = 7800,68 грн. (середньомісячний заробіток) /162 год. = розмір середньогодинної заробітної плати дорівнює 48,15 грн.

Норми тривалості при обчисленні заробітку суд не використовує, оскільки вони присвячені роботі з встановленою на підприємстві тривалістю робочого часу розрахованою за календарем п'ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями чого в даному випадку немає.

Тож середній заробіток вираховується з середньомісячних 162 годин., що еквівалентно 7800,68 грн.

Середньомісячні заробітки за травень, червень, липень, серпень в сумі складають (7800,68 грн. х 4 =31202,72 грн.). Середньомісячний заробіток за 15 по 30 квітня 2016 р. визначається так: 7800,68 грн./30 днів місяця х 16 днів = 4160,32 грн. Середній заробіток з 01 вересня по 26 вересня 2016 р. дорівнює 6760,59 грн. (7800,68 грн. / 30 днів місяця х 26 днів). В сумі - 42123,63 грн. які слід стягнути на користь позивача за вирахуванням податків та обов'язкових платежів.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути за задоволені вимоги немайнового характеру 1102,40 грн. судового збору в дохід держави і 551,20 грн. на користь позивача.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ №88/ос від 15 квітня 2016 р. начальника виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо станції Миколаїв» служби пасажирських перевезень регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про звільнення провідника пасажирського вагону ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України та поновити його на роботі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький