УхвалА

іменем україни

17 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Новоград-Волинського міжрайонного прокурора Житомирської області в інтересах держави до ОСОБА_4, Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання незаконними та скасування розпоряджень районної державної адміністрації, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійснимза касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Новоград-Волинський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що розпорядженням голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 26 липня 2010 року № 595 ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га із земель запасу Суслівської сільської ради, а розпорядженням від 21 березня 2011 року № 321 йому затверджено проект землеустрою вказаної земельної ділянки орієнтовною площею 1,9234 га. На підставі вищевказаних розпоряджень ОСОБА_4 30 вересня 2011 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,9234 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства на території Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області.

Посилаючись на те, що на час прийняття районною адміністрацією вищевказаних розпоряджень ОСОБА_4 вже належала земельна ділянка площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства у с. Майстрів Новоград-Волинського району Житомирської області, а загальний розмір земельних ділянок, що перебуває у власності відповідача, перевищує встановлені законом обмеження (не більше 2,0 га), прокурор просив суд визнати їх незаконними та скасувати, а також визнати недійсним державний акт від 30 вересня 2011 рокуна право власності на земельну ділянку площею 1,9234 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, виданий на ім'я ОСОБА_4

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18 травня 2016 року, у задоволенні позову Новоград-Волинського міжрайонного прокурора Житомирської області відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Житомирської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що прокурор пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного на підставі ст. ст. 116, 121 ЗК України права держави, про застосування якого заявив відповідач - ОСОБА_4, оскільки звернувся із позовом у серпні 2015 року про визнання незаконними і скасування розпоряджень голови районної державної адміністрації та визнання недійсним державного акту на право власності на землю, який був виданий 30 вересня 2011 року, а, отже, з цієї дати держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення її прав і законних інтересів. При цьому суди вірно виходили з того, що органи державної влади, які погоджували проектну документацію при передачі ОСОБА_4 земельної ділянки, видали державний акт мали всю необхідну інформацію про обставини отримання відповідачем спірної земельної ділянки, проте в установлений законом строк до суду за захистом порушеного права не звернулись.

Доводи касаційної скарги про те, що прокурор є самостійним позивачем і йому стало відомо про порушене право держави лише у серпні 2015 року безпідставні, оскільки згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України прокурор, який відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернувся до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, має тіж самі процесуальні обов'язки і користується тими самими правами осіб, в інтересах яких він діє, а, отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Посилання касаційної скарги на постанови Верховного Суду України безпідставні, так як саме у зазначених постановах Верховного Суду України також йдеться про те, що на прокурора, який хоча і діє як самостійний позивач, теж поширюється зазначені положення про перебіг позовної давності і у разі звернення до суду за захистом державних інтересів (наприклад постанова Верховного Суду України № 6-178цс15 від 1 липня 2015 року).

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта