Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/3970/16 Головуючий у 1 інстанції: Колодіна Л.В.
Провадження № 22-ц/778/4196/16 Суддя-доповідач: Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Воробйової І.А.,

Полякова О.З.,

при секретарі Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2016 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 жовтня 2009 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 1 100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - відповідач зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У порушення вказаних вимог договору кредиту, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 10 квітня 2016 року має заборгованість в загальному розмірі 13 931 грн. 82 коп., яка складається з наступного: 639 грн. 78 коп. - заборгованість за кредитом; 9 052 грн. 43 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 100 грн. 00 коп. - заборгованість з пені та комісії за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 639 грн. 61 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь суму заборгованості за договором № б/н від 19.10.2009 року у загальному розмірі 13 931 грн. 82 коп. та судові витрати у розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем надані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банка Ковалишкіна В.В., представника відповідача ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

19 жовтня 2009 року сторонами справи був укладений Договір кредиту № б/н, який складається із заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_4 19 жовтня 2009 року отримала кредит у розмірі 1100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно п. 6.5 умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 10 квітня 2016 року має заборгованість в загальному розмірі 13 931 грн. 82 коп., яка складається з наступного: 639 грн. 78 коп. - заборгованість за кредитом; 9 052 грн. 43 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 100 грн. 00 коп. - заборгованість з пені та комісії за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 639 грн. 61 коп. - штраф (процентна складова).

Строк позовної давності пропущений позивачем без зазначення поважних причин.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини сторін відповідають ст.ст. 526, 543, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, за якими зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути за сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Висновок щодо пропуску позивачем строку позовної давності підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що відповідачем останній платіж за кредитом здійсненний 25.03.2013р.

Умови кредитного договору передбачали строк погашення процентів за кредитом щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле "MONTH") (а.с.12-13).

Позов пред'явлений 22.06.2016р.

Відповідач подала до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, право на позов виникло у Банку 25 квітня 2013р.

У даній справі позивач впродовж встановленого законом строку не пред'явив позову до відповідача без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги, що несплачені платежі підлягають стягненню в межах строку позовної давності не спростовують висновки рішення суду, виходячи з такого.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У зв'язку із неналежним виконанням умов договору банк мав право з 25 квітня 2013р. протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом, однак позовну заяву подав у червні 2016 року без поважних причин пропуску строку для звернення до суду, що виключає можливість судового захисту порушеного права позивача у відповідності до положень ст. 267 ЦК України.

Обставини пропуску строку позовної давності при звернені до суду прямо визнаються Банком, що зазначено ним безпосередньо в апеляційній скарзі (а.с.46).

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачу видано кредитну картку «Універсальна», необхідно брати до уваги п. п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, за якими граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле "MONTH") (а.с.12-13).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України враховується судом при вирішенні справи.

Виходячи з того, що позивачем не надано доказів продовження дії платіжної картки відповідача, то суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, застосувавши передбачені ст.267 ЦК України наслідки пропуску строку позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі на інші правові висновки Верховного Суду України не можуть бути враховані під час розгляду даної справи, оскільки Банком не зазначені постанови, які містять інші правові висновки, ніж застосований у цій справі, а тому такі доводи не спростовують рішення суду першої інстанції.

Згідно ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегією суддів застосований правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 саме щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності у справах про стягнення заборгованості за картковим кредитом.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності передбачених ст.ст.598-609 ЦК України підстав припинення зобов'язання не спростовують висновки рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У даній справі підставою відмови у позові судом визначено ч.4 ст. 267 ЦК України, за якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цей висновок Банком не спростований.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: