АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/55/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Справа № 621/192/14-ц Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіпенка І.С., Кіся П.В.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 березня 2015 року

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року позивач ПАТ «Державний ощадний Банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом про визнання договору вкладу недійсним.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10 вересня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» в особі завідувача ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_2, яка діяла на підставі наказу № 4 від 03 січня 2008 року та ОСОБА_3 укладено Договір № 51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи, відповідно до умов якого вкладник вносить, а Банк приймає на депозитний рахунок № 51095 грошові кошти в сумі 60 000 доларів США. Відповідно до п. 1.1. Договору № 51095 від 10 вересня 2008 року днем повернення депозиту є 10 жовтня 2008 року.

10 жовтня 2008 року ОСОБА_3 звернувся до ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» із заявою про закриття рахунку та повернення йому 60 000 доларів США з нарахованими процентами.

ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Словянська, № 4 на підставі заяви відповідача ОСОБА_3 повернуло йому кошти, внесені на депозит за Договором № 51095 від 10 вересня 2008 року у розмірі 60 000 доларів США та сплатило проценти у розмірі 237,00 доларів США.

Факт отримання грошових коштів у сумі 60 000 доларів США та 237 доларів США відсотків підтверджується підписом ОСОБА_3 у заяві на видачу готівки № 1 та № 2 від 10 жовтня 2008 року.

16 березня 2009 року ОСОБА_3 звернувся до філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» із заявою про повернення йому 250 000 тисяч доларів США, які передані ним Банку за Договором № 51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи від 10 вересня 2008 року.

На підтвердження своєї вимоги надав Банку копію Договору № 51095 від 10 вересня 2008 року, відповідно до якого він вніс, а Банк прийняв 200 000 доларів США. Окрім договору № 510095 від 10 вересня 2008 року про передачу банку 200 000 доларів США, відповідач надав копію квитанції № 1 від 10 вересня 2008 року, відповідно до якої банк отримав 200 000 доларів США з призначенням платежу - відкриття рахунку та копію меморіального ордеру від 21 січня 2009 року, відповідно до якого банк зарахував кошти ОСОБА_3 в розмірі 250 000 доларів США з призначенням платежу - рах. 2906 - поточне зарахування компенсації, зарахування коштів; депоз. ОБ 1м- Зм дол. США рах. № 51095.

По зверненню ОСОБА_3 Філією - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» було проведено службове розслідування, яким встановлено, що реальним депозитним договором за № 51095 є договір на суму 60 000 доларів США, які відповідач отримав 10 жовтня 2008 року у день повернення внесених коштів відповідно до умов договору.

Депозитний договір за № 51095 від 10 вересня 2008 року на суму 200 000 доларів США є недійним. Цей договір є безгрошовим. Кошти у розмірі 200 000 доларів США банку відповідач не передав, а банк їх не отримував, що підтверджується виписками з програмно-технічного комплексу АСВО «Вклади» по операціям за вкладами фізичних осіб ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» за банківські дні 10 вересня 2008 року та 21 січня 2009 року.

10 вересня 2008 року банком прийнято від ОСОБА_3 60 000 доларів США, які ним були отримані 10 жовтня 2008 року, що підтверджується його заявою на видачу готівки № 2 від 10 жовтня 2008 року.

18 березня 2008 року прокуратурою Ленінського району м. Харкова було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Підписання договору № 51095 від 10 вересня 2008 року на суму 200 000 доларів США є зловмисною домовленістю представника Філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на привласнення коштів державного банку.

Відповідно до типової форми депозитного договору в системі АТ «Ощадбанк», який застосовується при укладанні з клієнтами банку, поповнення банківських депозитних рахунків додатковими грошовими коштами в період їх дії є неможливим, оскільки умовами типової форми депозитного договору не передбачено додаткових зарахувань грошових коштів на вже діючий рахунок. Продовження (пролонгація) дії договору також не передбачена.

Типова форма депозитного договору затверджується Центральним апаратом АТ «Ощадбанк» і є обовязковою для використання для всіх структурних підрозділів, в тому числі філій - регіональних обласних управлінь та їх відділень.

Внесення будь-яких змін до умов депозитного договору - заборонено.

Тому, меморіальний ордер на суму 250 000 доларів США, виданий на імя ОСОБА_3, банк вважав фіктивним.

У судовому засіданні суду першої інстанції представники позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 у судовому засіданні проти позову заперечували, при цьому пояснили, що 10 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України», згодом перейменованого на ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Зав. ТВБВ 100200326 філії Харківського обласного ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_2, було укладено договір № 51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи.

На виконання п. 1.1 даного договору позивач вніс, а банк прийняв на депозитний рахунок № 51095 кошти у сумі 200 000 доларів США строком на 1 місяць, тобто до 10 жовтня 2008 року. Факт внесення позивачем вказаної суми на депозитний рахунок підтверджується квитанцією № 1 від 10 вересня 2008 року.

10 жовтня 2008 року ОСОБА_3 вказані кошти не забрав і за домовленістю з банком отримував відсотки за депозит до 10січня 2009 року. 21 січня 2009 року ОСОБА_3 вніс додатково 50 000 доларів США на вказаний депозитний рахунок, про що отримав меморіальний ордер на 250 000 доларів США по депозитному договору № 51095 із врахуванням попередньо внесеної суми.

ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір № 51095 на вклад «Депозитний ощадного банку», отримала грошові кошти, видала квитанцію та меморіальний ордер, підписавши їх і скріпивши мокрою печаткою банку. ОСОБА_3, в свою чергу, отримавши видані банком документи, не зобовязувався перевіряти чи потрапили кошти на його депозитний рахунок, адже відповідно до п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 3 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується, зокрема договором банківського рахунку, а пунктом 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції у банках України затверджених постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (яка була чинна на момент укладення банківського вкладу), вказано, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція, або інший документ, який підтверджує про внесення готівки.

Відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві, яка надійшла до канцелярії суду із Харківського слідчого ізолятору, просила розглянути справу за її відсутності та врахувати її показання, дані в ході досудового розслідування.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20 березня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання депозитного договору № 51095 від 10 вересня 2008 року, укладеного між ВАТ «Ощадбанк» в особі завідувача територіального відокремленого безбалансового відділення № 10020/0326 філії Харківського обласного управління Відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 200 000 доларів США недійсним залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясування дійсних обставин справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у відповідності до вимог, визначених статтею 232 ЦК України, не надано доказів на підтвердження наявності умислу при укладенні договорів вкладу. Позивачем не надано доказів про те, чи усвідомлювала представник банку ОСОБА_2, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя і чи передбачала вона настання не вигідних для банку наслідків, чи свідомо допускала (або бажала) ці наслідки.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судом встановлено, що 10 вересня 2008 року між ОСОБА_2 від імені ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № 51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи, за умовами якого останнім передано грошові кошти в сумі 60 000 доларів США.

Відповідно до п. 1.1. Договору № 51095 від 10 вересня 2008 року днем повернення депозиту є 10 жовтня 2008 року.

Згідно з частиною 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1, 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

10 жовтня 2008 року ОСОБА_3 звернувся до Харківського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» із заявою про закриття рахунку та повернення йому 60 000 доларів США з нарахованими процентами.

На підставі вищевказаної заяви ОСОБА_3 повернуто кошти, внесені на депозит за Договором № 51095 від 10 вересня 2008 року у розмірі 60 000 доларів США та сплачено проценти у розмірі 237 доларів США.

Факт отримання грошових коштів у сумі 60 000 доларів США та 237 доларів США відсотків підтверджується підписом ОСОБА_3 у заяві на видачу готівки № 1 та № 2 від 10 жовтня 2008 року.

16 березня 2009 року ОСОБА_3 звернувся до філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» із заявою про повернення йому 250 000 доларів США, які передані ним Банку за Договором № 51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи від 10 вересня 2008 року.

На підтвердження своєї вимоги надав Банку копію Договору № 51095 від 10 вересня 2008 року, відповідно до якого він вніс, а Банк прийняв 200 000 доларів США.

Окрім договору № 510095 від 10 вересня 2008 року про передачу банку 200 000 доларів США, відповідач надав копію квитанції № 1 від 10 вересня 2008 року, відповідно до якої банк отримав 200 000 доларів США з призначенням платежу - відкриття рахунку та копію меморіального ордеру від 21 січня 2009 року, відповідно до якого банк зарахував кошти ОСОБА_3 в розмірі 250 000 доларів США з призначенням платежу - рах. 2906 - поточне зарахування компенсації, зарахування коштів; депоз. ОБ 1м- Зм дол. США рах. № 51095.

В апеляційній скарзі представник Банку посилається на те, що Депозитний договір за № 51095 від 10.09.2008 року на суму 200 0000 доларів США є недійним. Цей договір є безгрошовим. Кошти у розмірі 200 000 доларів США банку відповідач не передав, а банк їх не отримував, що підтверджується виписками з програмно - технічного комплексу АСВО «Вклади» по операціям за вкладами фізичних осіб ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» за банківські дні 10.09.2008 року та 21.01.2009 року.

Крім того, вважає що між відповідачами була зловмисна домовленість.

Колегія суддів вважає це посилання безпідставним.

Так, статтею 10 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін, що передбачає рівні права сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, так і обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадів, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Як розяснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

04 серпня 2000 року відповідно наказу начальника Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України» № 290 ОСОБА_2 була переведена з посади старшого контролера-оператора філії ТВБВ № 100020/0326 ТВБВ Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України» на посаду завідуючої філії ТВБВ № 100020/0326 Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України», розташованого за адресою: м. Харків вул. Словянська №4, з повною матеріальною відповідальністю, де працювала до 28 лютого 2009 року.

Відповідно до посадової інструкції і посадових обовязків ОСОБА_2 здійснювала керівництво усією діяльністю відділення в межах наданих їй прав, забезпечення та виконання своєчасного і якісного проведення визначених банківських та інших операцій на в уставі наданого правлінням ВАТ «Ощадбанк» дозволу на право проведення окремих операцій в національній та іноземній валюті, обовязками по відкриттю і веденню поточних рахунків клієнтів, в тому числі за переказом грошових коштів з цих рахунків і нарахуванню коштів на них.

Крім того, ОСОБА_2, як завідуючій філії ТВБВ №100020/0326 Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України», 19 серпня 2003 року Харківським обласним управлінням ВАТ «Державний Ощадний банк України» була видана довіреність на прийняття вкладів (депозитів) від юридичних (крім банків) і фізичних осіб, також на відкриття і ведення поточних рахунків клієнтів в грошовій одиниці України, проведення операцій з валютними цінностями.

Таким чином ОСОБА_2 була наділена виконавчо-організаційними та адміністративно-господарськими функціями.

Проте, підстави для визнання зловмисної змови між відповідачами відсутні, наявність в діях ОСОБА_3 умислу на незаконне отримання грошових коштів спростовується наявними у справі доказами, а саме: внесення ним на рахунок АТ «Ощадбанк» суми 200 000 доларів США за депозитним договором № 51095 від 10 вересня 2008 року підтверджується квитанцією № 1 від 10 вересня 2008 року та договором № 51095 на вклад «Депозитний Ощадного Банку» в іноземній валюті для фізичної особи від 10 вересня 2008 року ( т.1 а.с.6-8).

Крім того, банк як на докази зловмисної домовленості представника з іншою особою посилаються на триваюче досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000552 від 07.07.2014 року за фактом замаху на заволодіння грошовими коштами ХОУ АТ «Ощадбанк» за частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 190 КК України, та судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за частиною 5 статті 191, частиною 3 статті 191, частиною 1 статті 366, частиною 2 статті 366 КК України (т. 2 а.с. 166-169, 196, 183-189).

Однак, вказані рішення не набрали законної сили, тому не є обовязковими до виконання та преюдиційними для даної справи в розумінні ст. 129 Конституції України та на підставі частини 4 статті 61 ЦПК України.

Крім того, у відповідності до положень частини 2 статті 415 КПК України суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що договір № 51095 на вклад «Депозитний Ощадного Банку» не підлягає пролонгації, судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки ОСОБА_3 було предявлено другий екземпляр зазначеного договору, квитанції з мокрими печатками і підписами сторін у договорі від 10 вересня 2008 року, про внесення саме 200 000 доларів США. Натомість банк не спростував наявний доказ, крім твердження, що дані про оскаржуваний договір в АТ «Ощадбанк» відсутні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.С. Кіпенко

ОСОБА_7