печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Підпалого В.В.,

при секретарі: Кравченко А.В.,

розглянувши у засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду із вимогами визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 особами, таким, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи їх тим, що вона є опікуном, і діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2, її дядька, відповідно до Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2014 року (а.с. 33-34). 19.06.1992 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі по тексту - Відповідач 1) укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації акті цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05.10.2010 року (а.с. 29-32) зазначений шлюб було визнано недійсним з моменту його державної реєстрації, оскільки на момент укладення шлюбу ОСОБА_2 не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати нами, за таких обставин згода на укладення шлюбу від ОСОБА_2 не є вільною, що підтверджується висновками амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

Представник позивача не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність у заочному порядку.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце його проведення повідомлялись належним чином, причини не явки не відомі, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходили.

На підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є опікуном, і діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2, її дядька, відповідно до Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2014 року (а.с. 33-34).

19.06.1992 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі по тексту - Відповідач 1) укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації акті цивільного стану печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05.10.2010 року (а.с. 29-32) зазначений шлюб було визнано недійсним з моменту його державної реєстрації, оскільки на момент укладення шлюбу ОСОБА_2 не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати нами, за таких обставин згода на укладення шлюбу від ОСОБА_2 не є вільною, що підтверджується висновками амбулаторної судово-психіатричної експертизи (а.с. 18-28).

Після укладення шлюбу, Відповідач 1, подала документи для проведення реєстрації свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, за місце проживання ОСОБА_2 і була зареєстрована за зазначеною адресою з 14.09.1993 року.

В подальшому, Відповідачем 1 подано документи для реєстрації місця проживання сина ОСОБА_4 (надалі по тексту - Відповідач 2) та онука ОСОБА_5 (надалі по тексту - Відповідач 3), яких зареєстровано за зазначеною адресою 06.08.1996 року та 01.07.1997 року.

Як зазначає Позивач, у свої позовній заяві, 26.11.1997 року до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації подано заяву про приватизацію. 05.03.1998 року Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією видано розпорядження № 644 про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1. Однак Відповідачі ніколи не проживали за зазначеною адресою, факт не проживання Відповідачів понад шести місяців, підтверджується складеними працівниками Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Липкижитлосервіс» актами від 28.12.2009 року, 13.01.2010 року, 02.02.2010 року, 14.06.2011 року, 30.09.2011 року, 23.01.2012 року, 06.09.2012 року, 20.01.2014 року, 1605.2014 року, 21.10.2014 року та 23.06.2016 року (а.с. 42-51а).

Також, відповідачами за весь час проживання не сплачується комунальні платежі, що підтверджується квитанціями про сплату житлово-комунальних платежів, що в свою чергу робить Позивач (а.с. 52-85).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, позивачка посилається на те, що відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації. Всі обов'язки з оплати комунальних послуг, та з обслуговування даної квартири позивач виконує самостійно.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 4 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних прав і інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Статті 72, 107 ЖК України дійсно передбачають такий спосіб захисту права, як визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Аналогічний спосіб захисту закріплено і статтею 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення напротязі шести місяців.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад строк встановлений зазначеною статтею, з втратою права власності на спірну квартиру, зберігали право на проживання в ній, але не скористалися ним, тому суд вважає, що відповідачі втратили право користування зазначеним житловим приміщенням.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки суд задовольняє позов, з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню 551грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 16, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11,15, 57, 58, 60, 209, 212-215, 405 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 особами, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Підпалий В.В.