Справа № 336/3014/16-ц
Провадження № 4-с/336/37/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Шевченківський відділ Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Публічне акціонерне товариство «Запорізький абразивний комбінат» на рішення, дії і бездіяльність державних виконавців та інших посадових осіб державної виконавчої служби в рамках вирішення питання про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду із вищевказаною скаргою, в якій зазначив, що 07.04.2016 р., із інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, йому стало відомо, що на підставі постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 Анатолійовича АА № 086196 від 01.11.2007 р., виданої Шевченківським ВДВС Запорізького МУЮ було накладено арешт на все його майно. Реєстрація обтяження здійснювалась Пятою запорізькою державною нотаріальною конторою.

Однак, заборгованість боржником була повністю погашення, а саме виконавче провадження закінчено. Через не зняття арешту з належного скаржнику майна порушуються його законні права та інтереси, зокрема, право розпоряджатись своєю власністю.

Із метою вирішення ситуації яка склалась, скаржник 19.04.2016 р. звернувся до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ з обґрунтованою письмовою заявою про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна. Також, 27.04.2016 р., скаржник звернувся до Пятої запорізької державної нотаріальної контори із запитом про надання копії документа на підставі якого накладався арешт на майно (постанови про арешт майна АА № 086196 від 01.11.2007 р). 04.05.2016 р., в Пятій запорізькій державній нотаріальній конторі ОСОБА_1 отримав запитувану копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 086196 від 01.11.2007 р., виданої Шевченківським ВДВС Запорізького МУЮ.

23.05.2016 р., скаржник ОСОБА_1 через свого представника нарочно (під розписку) отримав лист-відповідь начальника Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ № 5810 від 26.04.2016 р., із якої вбачається, що заява про зняття арешту з майна, який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 086196 виданої 01.11.2007 р. не підлягає задоволенню у звязку з знищенням архіву виконавчих проваджень та номенклатурних справ по 2013 рік, оскільки відповідно до п. 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби № 407/07 від 05.07.1999 р. строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить 3 роки. Після закінчення терміну їх зберігання вони підлягають знищенню.

Отже, із листа-відповіді начальника Шевченківського ВДВС логічно вбачається, що відкритих виконавчих проваджень у відношенні боржника ОСОБА_1 у Шевченківському ВДВС немає, а відтак відсутня і визначена законом мета накладення арешту забезпечення реального виконання рішення. В свою чергу, факт завершення і знищення виконавчого провадження є законною підставою для зняття накладених арештів. При цьому, доводи, які наводять державні виконавці як на підставу відмови скаржнику у знятті арешту з майна, не відповідають вимогам закону.

Скаржник вважає, що рішення, дії і бездіяльність державних виконавців та інших посадових осіб державної виконавчої служби в рамках вирішення питання про зняття арешту з майна є неправомірними виходячи з наступного. Так, аналіз норм законодавства України про виконавче провадження, дає змогу дійти висновку, що виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і в послідуючому знищуються по завершенню терміну зберігання. В свою чергу, завершення виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав.

Однак, у даному випадку, державними виконавцями, не було виконано вимог законодавства, тобто не було реально вжито заходів по зняттю арешту з належного скаржнику майна по завершенню виконавчого провадження до знищення його матеріалів. Неправомірною була і відмова державних виконавців щодо знаття арешту з належного боржнику ОСОБА_1 майна вже після зясування питання про закінчення і знищення виконавчого провадження у якому накладався арешт.

Скаржник просить суд скасувати постанову про накладення арешту, зняти арешт та виключити майно з Єдиного реєстру заборон відчужень обєктів нерухомого майна.

У судовому засіданні представник скаржника заявлені у скарзі вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представники заінтересованої особи Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області у судове засідання не зявились, заперечень проти скарги не надали, проте надали заяву у якій просять розглянути справу без їхньої участі та постановити ухвалу по суті заявлених вимог на розсуд суду.

Представники заінтересованої особи ПАТ «Запоріжабразив» у судове засідання не зявились, заперечень проти скарги не надали. В той же час суду надано довідку з вищевказаного товариства про відсутність у громадянина ОСОБА_1 заборгованості перед їхнім підприємством.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що із актуальної інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 Анатолійовича АА № 086196 від 01.11.2007 р., виданої Шевченківським ВДВС Запорізького МУЮ було накладено арешт на все його майно. Реєстрація обтяження здійснювалась Пятою запорізькою державною нотаріальною конторою.

Виконавче провадження у якому накладався арешт на майно здійснювалось Шевченківським ВДВС Запорізького МУЮ у 2007 р., предметом примусового виконання був виконавчий лист № 2-2782, виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ЗАК» суми боргу у розмірі 4576,07 грн.

В подальшому вказану суму боргу у розмірі 4576,07 грн. боржником ОСОБА_1 було погашено у повному обсязі. Факт повного погашення суми боргу підтверджується документами. По-перше, постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 27051196 від 23.03.2012 р. із якої вбачається, що виконавчий лист № 2-2782 виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ЗАК» суми боргу у розмірі 4576,07 грн. перебував на виконанні у Шевченківському ВДВС Запорізького МУЮ також і у 2012 р. Постанова містить вказівку на те, що згідно повідомлення головного бухгалтера № 125 від 14.03.2012 р. боржником суму боргу було сплачено фактично. Резолютивна частина постанови також містить зазначення про закінчення виконавчого провадження та припинення чинності арешту майна боржника. Також згідно актуальної на час розгляду справи довідки ПАТ «Запоріжабразив» у громадянина ОСОБА_1 відсутні борги перед підприємством.

Судом також встановлено, що фактично арешт з майна боржника ОСОБА_1 на час розгляду справи не знято. Боржник звертався до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ із письмовою заявою про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна від 19.04.2016 р.

Із листа-відповіді начальника Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ № 5810 від 26.04.2016 р., вбачається, що заява про зняття арешту з майна, який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 086196 виданої 01.11.2007 р. не підлягає задоволенню у звязку з знищенням архіву виконавчих проваджень та номенклатурних справ по 2013 рік, оскільки відповідно до п. 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби № 407/07 від 05.07.1999 р. строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить 3 роки. Після закінчення терміну їх зберігання вони підлягають знищенню. Отже, державними виконавцями фактично було відмовлено ОСОБА_1 у знятті арешту.

Такі рішення, дії і бездіяльність державних виконавців суперечать вимогам законодавства і призводить до порушень прав скаржника ОСОБА_1

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Нормою ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно із п. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, для їх предявлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.08 № 2274/5 передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, обчислення строків зберігання документів проводиться із 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством, а відповідно п. 9.10 цього ж Порядку - виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Системний аналіз вищенаведених норм законодавства України про виконавче провадження, дає змогу дійти висновку, що виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і в послідуючому знищуються по завершенню терміну зберігання. В свою чергу завершення виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав.

Однак, у даному випадку, державними виконавцями, не було виконано норми процитованих вище норм законодавства, тобто не було реально вжито заходів по зняттю арешту з належного скаржнику майна по завершенню виконавчого провадження до знищення його матеріалів. Неправомірним була і відмова державних виконавців щодо знаття арешту з належного скаржнику майна вже після зясування питання про закінчення і знищення виконавчого провадження у якому накладався арешт.

Згідно із ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ст.ст. 385-387 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, не працює на попередній посаді, він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 387 ЦПК України, суд вважає, що права скаржника ОСОБА_1 можуть бути захищені та поновлені шляхом скасування постанови про накладення арешту, зняття арешту та виключення його майна з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України ст.ст. 50, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 10, 57-60, 73, 88, 208, 209, 387, 388 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 086196 від 01.11.2007 р., якою накладено арешт на все майно що належить ОСОБА_1.

Зняти арешт та заборону відчуження зі всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1.

Виключити обєкт обтяження (все нерухоме майно) що належить ОСОБА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.О. Наумов