Справа № 367/8386/13-ц Головуючий у І інстанції Оладько С.І.
Провадження № 22-ц/780/4022/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 28.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Коцюбинської селищної ради, Публічного акціонерного товариства «Білецький завод «Теплозвукоізоляція» про відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

у листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкової організації закритого акціонерного товариства «Білецький завод «Теплозвукоізоляція», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Білецький завод «Теплозвукоізоляція», їй видано ордер №55 на кімнату 7 у гуртожитку по вул. Чапаєва, 5 у с.м.т. Коцюбинське Київської області.

Проте на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26 квітня 2012 року, до її кімнати вселився ОСОБА_3 разом із сімєю.

Зазначала, що під час вселення ОСОБА_3, з кімнати були винесені її особисті речі на суму 650 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2013 року розпорядження виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області від 26 квітня 2012 року №37 про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 кімнати №7 у гуртожитку по вул. Чапаєва, 5 у с.м.т. Коцюбинське Київської області та видане останньому свідоцтво про право власності від 26 квітня 2012 року визнано незаконними і скасовано, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 виселено із кімнати №7.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2013 року у задоволенні її заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

ОСОБА_2 вважає, що відповідачі своїми неправомірними діями, завдали їй майнової та моральної шкоди, у звязку з чим просила суд стягнути з відповідачів на її користь 18 161 грн. на відшкодування майнової шкоди та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також стягнути на її користь понесені судові витрати.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишено без змін.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2014 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» на користь ОСОБА_2 7 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 100 грн. на відшкодування судових витрат.

У решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Коцюбинської селищної ради Київської області про відшкодування моральної шкоди скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що при розгляді справи судом першої інстанції неповно встановлені обставини, що мають значення для справи, а також порушені норми матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що в матеріалах справи є чимало письмових доказів, що підтверджують причетність відповідачів ОСОБА_3, органу місцевого самоврядування Коцюбинської селищної ради Київської області до нанесення позивачу великої моральної шкоди.

Своїми неправомірними діями відповідачі свідомо нанесли позивачу моральну шкоду, оскільки остання відчуває сильні моральні страждання і нервовий стрес. У позивача погіршився сон і значно погіршилось самопочуття.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Коцюбинської селищної ради Київської області, суд першої інстанції виходив із того, що суду не було надано доказів тих обставин, що винними діями даних відповідачів позивачці було заподіяно моральну шкоду та у чому дана моральна шкода полягає.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2013 року, дії Коцюбинської селищної ради Київської області та ОСОБА_3 щодо вселення останнього до спірної кімнати у гуртожитку визнано незаконними.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_3 не мав права на вселення у кімнату 32 у гуртожитку по вул. Чапаєва, 5 у с.м.т. Коцюбинське Київської області, оскільки ордер йому на вказану кімнату не видавався.

Частиною 3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ч.3 ст.116 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Із заяви ОСОБА_3 на ім1я голови правління закритого акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» від 31 серпня 2007 року вбачається, що він просив дозволити йому заселитися в гуртожиток у кімнату №2 з дружиною для тимчасового проживання (т.1, а.с.202).

Суд першої інстанції зазначені обставини справи не врахував та залишив поза увагою те, що ОСОБА_3 знав, що власником кімнати, куди він вселявся є ОСОБА_2, при цьому ордер йому, особі непрацюючій і нічим не повязаній із закритим акціонерним товариством «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» був виданий не на конкретну кімнату, а для вселення в гуртожиток.

У п.п.3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, позивач повинен довести факт існування моральної шкоди, характер моральних страждань та розмір шкоди, які мають бути підтверджені відповідними доказами.

Згідно зі ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Суд першої інстанції на надані позивачем докази, зокрема, заяву ОСОБА_3 на імя голови правління закритого акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» від 31 серпня 2007 року про дозвіл заселитися в гуртожиток у належну ОСОБА_2 кімнату, уваги не звернув, не надав їм належної правової оцінки згідно зі ст.212 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Проте у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України, суд першої інстанції на вищезазначені положення закону уваги не звернув, не зясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не надав належної правової оцінки доказам і доводам сторін та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_3, Коцюбинської селищної ради Київської області, не дослідивши при цьому обовязкові складові цивільно-правової відповідальності.

Такі ж висновки і мотиви містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2014 року.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2014 року в частині незадоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Коцюбинської селищної ради Київської області про відшкодування моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнення з Коцюбинської селищної ради Київської області на користь ОСОБА_2 5 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, колегія суддів врахувала характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, а також ступеня вини осіб, які завдали моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування, колегію суддів також було враховано вимоги розумності, співмірності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2014 року в частині незадоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Коцюбинської селищної ради Київської області про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 000грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Коцюбинської селищної ради Київської області на користь ОСОБА_2 5 000грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді