Справа № 204/905/16-ц
Провадження № 2/204/835/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка дії в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, Красногвардійський районний відділ ДМС України в м. Дніпропетровськ про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати відповідачів такими, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. В обґрунтування позову вказала, що 05 квітня 200 року вона стала власницею квартири АДРЕСА_1. Протягом 2000-2004 років на підставі усної домовленості у вказаній квартирі були зареєстровані: син - ОСОБА_5, донька - ОСОБА_2, невістка - ОСОБА_6, онук - ОСОБА_3, онук - ОСОБА_4, онук - ОСОБА_7. Усна домовленість полягала у тому, що відповідачка маючи право мешкати у вищезазначеній квартирі до того часу, доки не будуть мати своє власне житло, але не пізніше ніж до 2008 року. У виконання вищезазначеної домовленості відповідачі звільнили житло: ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 переїхали в лютому 2004 року у власне житло. ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переїхали в січні 2007 року у найману квартиру по АДРЕСА_2. Домовленість щодо зняття з реєстрації до 2008 року так і не була виконана. На даний час в квартирі мешкає тільки вона, а відповідачі з 2008 року там не проживають. Тому, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивачка не з'явилася, але від неї надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримала, просила справу слухати без її участі.

Відповідачка ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала та просила справу слухати без її участі.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував та просив справу слухати без його участі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував та просив справу слухати без його участі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала та просила справу слухати без її участі.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про час ат місце слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 05 квітня 2000 року ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки директора КЗ ЖРЕП Красногвардійського району, у квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, син - ОСОБА_5, донька - ОСОБА_2, невістка - ОСОБА_6, онук - ОСОБА_3, онук - ОСОБА_4, онук - ОСОБА_7.

Однак, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 з 2008 року у вказаній квартирі не проживають, особистих речей там не мають.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У своїх заявах до суду відповідачі позовні вимоги визнали, а тому враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 - втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, оскільки не проживають там понад один рік без поважних причин.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка дії в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, Красногвардійський районний відділ ДМС України в м. Дніпропетровськ про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська