Провадження №22-ц/784/44/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/4036/13-ц Головуючий І інстанції - Батченко О.В.
Провадження № 22-ц/784/44/16 Доповідач - Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Галущенко О.І., Крамаренко Т.В.,

при секретарі - Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року та на додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1, в якому посилався на те, що між ним та відповідачем з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з другої сторони 23.07.1997 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно п.1 вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили в однакових частках зазначену квартиру. Договір зареєстрований в Миколаївському МБТІ 24.03.1999 року за реєстровим № 19252. Згідно довідки МБТІ від 02.04.2010р. вих. №1941 право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Балансова вартість цього нерухомого майна, згідно даних бюро, складає 22150 грн. За таких обставин вказана квартира належить йому із відповідачем на праві спільної часткової власності. Оскільки вказаною квартирою фактично володіє відповідач ОСОБА_1, з метою з'ясування питання про можливість виділу частки в натурі, він 26.10.2010 р. звернувся до відповідача з листом про надання експерту права доступу до квартири для підготовки експертного висновку про можливість поділу між співвласниками квартири АДРЕСА_3, однак, відповіді на цей лист він не отримав до теперішнього часу. Тому, на підставі викладеного, просив суд виділити у натурі частку, яка належить йому - ОСОБА_2, з квартири АДРЕСА_4 шляхом визнання права власності на цю частку.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю задоволено. Судом поділено в натурі квартиру АДРЕСА_5 відповідно до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-085 від 05.11.2012 року, а саме: виділено в користування: ОСОБА_2 житлову кімнату літ. 5, площею 13,3 м2, житлову кімнату літ.4, площею 20,6 м2 , а також коридор літ. 3, площею 8,8 м2; ОСОБА_1 житлову кімнату літ. 6, площею 22,1 м2, а також кухню літ. 2, площею 12,9 м2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18505 грн. компенсації за перебільшення ідеальної частки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2098 грн. судових витрат.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю задоволено. Судом визнано за ОСОБА_2 право власності на 55/100 частин квартири АДРЕСА_5, за ОСОБА_1 право власності на 45/100 частин квартири АДРЕСА_5. Зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити роботи з переобладнання приміщення квартири АДРЕСА_5, а саме: закласти дверний отвір зі шпаклюванням з приміщення 1-2 до приміщення 1-3, вартістю 800 грн. Виключено з другого абзацу резолютивної частини рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року після слів: «а саме: виділити» слова : «в користування».

Не погодившись з зазначеним рішенням та додатковим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційними скаргами, в яких просить рішення та додаткове рішення суду скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали та уточнили апеляційні скарги, просили їх задовольнити, рішення суду та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач та його представник не визнали доводи апеляційних скарг, просили їх відхилити, а рішення та додаткове рішення залишити без змін, вважаючи їх законними та обгрунтованими. Крім того, позивач уточнив свої позовні вимоги, які були некоректно викладені в резолютивній частині позову, пояснивши, що він просив виділити в натурі його частку, яка належить йому в квартирі АДРЕСА_4, та визнати право власності на цю виділену частку.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарги підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 липня 1997 року сторони придбали у власність квартиру АДРЕСА_5 - по 1/2 частині кожен. При цьому відповідно реєстраційного напису КП ММБТІ частки сторін не вказані, що не перешкоджає розгляду справи судом по суті. Відсутність визнання біржової угоди дійсною також не перешкоджає суду прийняти рішення по суті спору. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 125-085 від 05 листопада 2012 року на розсуд суду представлені два варіанти поділу квартири.

Тому приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що з наведеного висновку експерта слідує, що обидва варіанти передбачають сплату компенсації одним співвласником іншому. При цьому перший варіант містить більші розходження від ідеальних часток співвласників у майні, а другий передбачає необхідність проведення значних перебудов у спірному майні. Обираючи варіант поділу, суд виходив з того, що сторонами суду не представлено у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів того, що переобладнання, які вимагаються для поділу згідно другого варіанту, не суперечать вимогам будівельних, санітарних та протипожежних норм і правил, та позивач згоден сплатити відповідачу компенсацію за перебільшення ідеальної частки у більшому розмірі. Тому суд дійшов висновку, що спірну квартиру слід розділити по першому варіанту судової будівельно- технічної експертизи. При цьому суд не взяв до уваги доводи відповідача щодо неможливості покладання в основу рішення суду даного експертного висновку, оскільки інших належних та допустимих доказів у встановленому цивільним прпоцесуальним законом порядку ним не надано.

Ухвалюючи додаткове рішення по справі, суд виходив з того, що рішенням суду було проведено поділ спірної квартири в натурі по першому варіанту судової будівельно- технічної експертизи, який передбачає проведення перепланування для ізоляції виділеної частки на суму 800грн., однак в резолютивній частині рішення це не знайшло свого відображення. Крім того, задовольнивши позов та поділивши квартиру в натурі, суд не вказав про визнання права власності на виділені частки, а навпаки, виділив у користування сторонам конкретні приміщення, про що позивач суд не просив. Тому суд вважав за необхідне вирішити дані питання шляхом ухвалення додаткового рішення з одночасним усуненням описки в резолютиваній частині рішення суду про виділення сторонам «у користування» конкретних приміщень.

Проаналізувавши встановлені судом обставини по справі у їх сукупності з законодавством, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що до зазначених в рішенні та додатковому рішенні висновків суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

На час вирішення справи судом першої інстанції квартира АДРЕСА_6 належала сторонам на праві спільної часткової власності, кожному по 1/2 частині. Ця квартира розташована на першому поверсі будинку, має два окремих виходи на вулицю і складається із: трьох кімнат площами 22,1 кв.м., 13,3 кв.м. та 20,6 кв.м., кухні площею 12,9 кв.м. і коридору площею 8,8 кв.м. Дана квартира має статус жилого приміщення та у відповідності до статей 8, 150, 189 ЖК України не переведена до нежилого фонду. Також судом було встановлено, що квартирою як офісним приміщенням користується відповідач, який перешкоджає позивачу в користуванні даною квартирою. Установивши такі факти, суд першої інстанції дійшов висновку, що виділ частки позивача в натурі із квартири є можливим шляхом її реального поділу як жилого приміщення.

Можливість розподілу жилого приміщення між його співвласниками передбачена діючим законодавством. Так, зі змісту частини 3 статті 358 ЦК України убачається, що кожний із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтями 364, 367 ЦК України передбачається, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, яке може бути також поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. На відміну від виділу, за яким право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Оскільки спір по цивільній справі виник між сторонами, які є двома учасниками спільної часткової власності, то при виділу у натурі частки одного із співвласників право спільної часткової власності припиняється не тільки для того, хто бажає виділу, а і для того, хто залишається зі своєю часткою, яка визначається також в натурі, а тому такі правовідносини регулюються нормою статті 367 ЦК України, та стосуються реального поділу, внаслідок якого право спільної часткової власності припиняється.

За такого, доводи апелянта щодо безпідставності розгляду судом позову про виділ частки співвласника шляхом поділу спільного майна є його суб'єктивним та помилковим тлумаченням діючого законодавства.

Крім того, приймаючи рішення по справі, колегія суддів враховує, що згідно роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12 червня 2009 року слідує, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. При цьому, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 119 ЦПК України, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача. Із системного аналізу позовних вимог ОСОБА_2 (обставин, якими він обґрунтовував вимоги), викладених в позовній заяві, випливає, що позивачем були заявлені вимоги про виділ його частки у праві спільної часткової власності на спірну квартиру та про визнання за ним права власності на цю частку.

Враховується колегією суддів також те, що відповідно роз'яснень, викладених в пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Такий порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55. Згідно з пунктами 1.2,2.1,2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. А відповідно до п.1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку,погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку, квартирі, не допускається. У пунктах 6,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК УРСР, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК УРСР ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку або іншого жилого приміщення приватного житлового фонду, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, він проводиться при наявності дозволу на ці роботи (ст. 152 ЖК УРСР).

Як убачається з матеріалів справи, судом першої інстанції під час розгляду справи було проведено судову будівельно - технічну експертизу №125-085 від 5 листопада 2012 року, за висновком якої експертом було запропоновано два варіанти поділу спірної квартири. Обидва запропоновані експертом варіанти поділу передбачають відступлення від розміру ідеальних часток сторін з нарахуванням відповідної компенсації за відступлення від частки співвласника.

Так, за першим варіантом експертизи у власність одному із співвласників у спірній квартирі пропонується виділити: жилу кімнату літ.6 площею 22,1кв.м. і кухню літ. 2 площею 12,9кв.м., а всього загальною площею 35кв.м. і жилою площею 22,1кв.м., що складає 45/100 частин квартири; а іншому: жилі кімнати літ. 5 площею 13,3кв.м. і літ. 4 площею 20,6кв.м., коридор площею 8,8кв.м., а всього загальною площею 42,7кв.м. і жилою 33,9кв.м., що складає 55/100 частин спірної квартири. Входи у квартиру в частинах, що виділяють, пропонується залишити через ті ж самі, що існують на час поділу, а саме: з боку внутрішньодворової території, та з боку вул. М. Морська. Для ізоляції частин квартири, що виділяються, необхідно провести роботи по їх переобладнанню шляхом закладення дверного отвору із оздобленням з приміщення літ. 1-2 в приміщення літ. 1-3, вартістю 800 грн., а у зв'язку з розходженням від ідеальних часток в 3,85кв.м., другий співвласник повинен сплатити на користь першого грошову компенсацію в розмірі 18 505 грн.

Даний варіант приближений до ідеальних часток, передбачає переобладнання для ізоляції окремих частин квартири невеликою вартістю, залишає входи в її окремі частини в тому вигляді, якому вони існують на час розгляду справи, а також сплату грошової компенсації в більшому розмірі, ніж передбачає другій варіант.

За другим варіантом експертизи у власність одному із співвласників у спірній квартирі пропонується виділити: жилі кімнати літ.6 площею 22,1кв.м. і літ. 5 площею 13,3кв.м., а всього загальною площею 35,4кв.м. і жилою площею 35,4кв.м., що складає 46/100 частин квартири; а у власність іншому: жилу кімнату літ. 4 площею 20,6кв.м., коридор площею 8,8кв.м. і кухню літ. 2 площею 12,9кв.м., а всього загальною площею 42,3кв.м. і жилою 20,6кв.м., що складає 54/100 частин тієї же квартири. Даний варіант передбачає залишення для одного власника двох входів до його частини квартири, а саме, тих, що існують, а для іншого облаштування нового окремого входу. Також для ізоляції частин квартири, що виділяються, необхідно провести роботи по їх переобладнанню шляхом закладення дверного отвору із оздобленням з приміщення літ. 1-4 в приміщення літ. 1-5, з приміщення літ. 2 в приміщення літ. 6, вартістю 1600 грн. 00 коп.; пробити дверний отвір з встановленням дверей у віконному отворі, якій існує в капітальній стіні в приміщенні літ. 1-6, вартістю 2000 грн.; пробити дверний отвір у перегородці з приміщення літ.6 в приміщення літ. 5, вартістю 1500 грн., а всього робіт на суму 5 100 грн. 00 коп.. У зв'язку з розходженням від ідеальних часток в 3,45кв.м., другий співвласник повинен сплатити на користь першого грошову компенсацію в розмірі 14 804 грн. 00 коп..

Зазначений варіант також приближений до ідеальних часток, але передбачає меншу суму компенсації за відступлення від рівності часток. В той же час, він передбачає переобладнання для ізоляції окремих частин квартири більшою вартістю та обсягом, з додатковими затратами на облаштування входу до однієї із ізольованих частин квартири.

Проте, як перший так і другий варіант даної експертизи не відповідають ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки», ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», так як не передбачають розподілу трьохкімнатної жилої квартири №10 на дві ізольовані жилі квартири, а другий варіент ще й передбачає втручання в несучу конструкцію будинку у вигляді облаштування із віконного отвору дверного.

При цьому колегія суддів враховує те, що у відповідності до пунктів 2.22,2.26,2.27 Державних будівельних норм України № В.2.2-15-2005, у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо. В однокімнатних квартирах замість кухонь допускається передбачати кухні-ніші за умови їх обладнання електроплитами та влаштування в них примусової вентиляції. В однокімнатних квартирах допускається суміщених санвузол (ванна, умивальник, унітаз). Крім того, дані норми передбачають, що всі ці приміщення повинні відповідати визначеним Державними будівельними нормами України розмірам. Не зважаючи на це, у висновку експертизи, яким керувався суд, відсутні дані про можливість облаштування у кожній окремій частині квартири після розподілу 3-х кімнатної квартири кухні та санвузла, не вирішено питання про компенсацію інженерно-технічного обладнання. Тобто, висновок експертизи не містить висновку про можливість улаштування після розподілу квартири саме 2 ізольованих житлових квартир.

Суд, приймаючи рішення по справі, даним обставинам не дав належної правової оцінки і помилково положив в основу рішення для визначення реальних варіантів розподілу квартири висновоксудової будівельно - технічної експертизи №125-085 від 5 листопада 2012 року.

Крім того, усі запропоновані судовою будівельно - технічною експертизою №125-085 від 5 листопада 2012 року варіанти поділу квартири були розглянуті компетентними органами. Як убачається із листа виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 10.03.2015р. у запропонованих експертом варіантах поділу квартири відсутня планувальна можливість реконструкції спірної 3-х кімнатної квартири на 2 ізольовані згідно з ДБН В.2.2-15-2005»Житлові будинки», ДБН В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Тому в даному листі було зазначено про доцільність на основі другого варіанту експертизи внести пропозиції щодо реконструкції з переобладнанням спірної квартири на 2 однокімнатні з організацією відокремленого входу з вул. М.Морській.

Наявний в матеріалах справи лист Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради №572/115/06/06 від 06.03.2015р. містить тільки роз'яснення того, за яких обставин даною установою може бути надано дозвіл на переобладнання та перепланування у квартирі. При цьому в листі зазначено, що це можливо при умові звернення до адміністрації району співвласників з відповідною заявою про видання розпорядження з доданням до заяви позитивного висновку управління архітектури Миколаївської міської ради щодо можливості проведення переобладнання у житловому бідинку відповідно до висновків будівельно-технічної експертизи №125-085.

Матеріали справи не містять висновок управління архітектури Миколаївської міської ради щодо можливості проведення переобладнання у житловому бідинку відповідно до висновків будівельно-технічної експертизи №125-085, так як сторони не зверталися до цього органу. Крім того, відповідач не бажає звертатися до будь - яких органів із спільною з позивачем заявою для вирішення питання щодо розподілу квартири, так як заперечує наявність у позивача права на неї.

Зазначені обставини свідчать про відсутність згоди компетентних органів на майбутні переобладнання за кожним із варіантів експертизи, так як вони не відповідають вимогам ДБН і не передбачають планувальну можливість поділу однієї трьохкімнатної житлової квартири на дві ізольовані саме житлові квартири. Те, що дана квартира фактично використовується віджповідачем як офіс, з правової точки зору не змінює її правового статусу як жилої квартири, так як вона у відповідності до статей 8, 150, 189 ЖК України не переведена до нежилого фонду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове.

Що стосується додаткового рішення, то колегія суддів враховує те, що згідно роз'яснень, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Оскарження додаткового рішення провадиться на загальних підставах. Але у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

З урахуванням викладеного постановлене по справі додаткове рішення також підлягає скасуванню через необхідність скасування самого рішення, постановленого по справі, з зазначених вище підстав.

При прийнятті остаточного рішення по справі, колегія суддів враховує також те, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачу надавалося право на проведення повторної судової будівельно - технічної експертизи, на вирішення якої були поставлені в тому числі питання про можливість розділити в натурі квартиру АДРЕСА_6 між співвласниками з виділенням кожному з них по 1/2 частині квартири з улаштуванням 2 ізольованих житлових квартир у відповідності до Державних будівельних норм України та пропонувалося надати всі можливі варіанти. Також перед експертами було поставлено питання про визначення вартості грошової компенсації частки майна (у разі відступлення від ідеальних часток) та робіт по переобладнанню у тому разі, якщо за запропонованими варіантами поділу квартири виникне необхідність у переплануванні квартири, з зазначенням того, які саме роботи слід виконати під час переобладнання, а також чи потребує переобладнання квартири втручання в несучі конструкції будинку. Крім того, експертам було запропоновано при реальному виділу часток кожному із співвласників визначити можливість облаштування санвузлу, кухні в тій частині квартири, яка виділяється кожному із співвласників, та визначити компенсацію вартості інженерно-технічного обладнання тому із співвласників, якому інженерно-технічне обладнання не виділяється при реальному поділі. Але ухвала про призначення експертизи не була виконана через не надання експерту скоригованого технічного паспорту на спірну квартиру (а.с. 266 т.2).

Під час розгляду справи після повернення експертом без виконання ухвали про призначення повторної судової будівельно - технічної експертизи, було встановлено, що відповідач не бажає звертатися до БТІ з спільною з позивачем заявою для виготовлення скоригованого технічного паспорту на спірну квартиру, а також надавати для обстеження та виконання необхідних замірів спірну квартиру працівникам БТІ в межах заявленого по даній справі позову, так як не визнає право власності позивача на спірну квартиру.

Отже, суду не було надано висновкусудової будівельно - технічної експертизи з варіантами розподілу квартири у відповідності до Державних будівельних норм України, що свідчить про відсутність допустимого доказу щодо варіантів реального розподілу спірної квартири. При цьому колегія суддів враховує те, що згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В даному випадку таким засобом доказування є саме висновок експертизи.

Крім того, колегією суддів було встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2016р. договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_6, укладений 23 липня 1997 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на біржі нерухомості «Едвайс-консульт» визнано недійсним. Дане рішення згідно відмітки на його копії набрало законної сили, а заява ОСОБА_2 про перегляд даного заочного рішення залишена без задоволення, що підтверджується ухвалоюЦентрального районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2016р. Таким чином, на час прийняття рішення апеляційним судом у сторін відсутнє право власності на спірну квартиру, наявністю якого були обгрунтовані позовні вимоги позивача щодо виділу належної йому в цій квартирі частки.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне постановити по справі рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про виділ позивачу частки квартири АДРЕСА_6 та про визнання за ним права власності на дану частку у зв'язку з їх необгрунтованістю.

На підставі ч.1 статті 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені відповідачем судові витрати по справі у розмірі 1827 грн., які були сплачені відповідачем при подачі апеляційних скарг на рішення та додаткове рішення по справі ( а.с.277т.1 та а.с. 17,27 т.2).

Керуючись статтями 3 03, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року та додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки майна в натурі та визнання права власності на частку квартири відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 1827грн.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді