Справа № 202/1597/16-ц
Провадження № 2/202/1194/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Волошина Є.В.,

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса ОСОБА_2 про скасування запису про державну реєстрацію прав та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Кей-Колект», приватного нотаріуса ОСОБА_2 про скасування запису про державну реєстрацію прав та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначила, що 17 березня 2008 року нею було передано в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У лютому 2016 року позивач отримала листа відповідно до якого вищезазначена квартира була перереєстрована на ТОВ «Кей-Колект». Інформаційна довідка з єдиного реєстру нерухомого майна підтвердила факт переходу права власності на квартиру позивача до ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 17 березня 2008 року. Вважає, що запис про проведену державну реєстрацію прав та рішення про реєстрацію прав на належне позивачу майно підлягає скасуванню, оскільки приватним нотаріусом були порушені вимоги іпотечного договору на вищевказану квартиру та він не мав права проводити державну реєстрацію за іншою особою, оскільки відповідно до умов договору, для задоволення вимог кредитора в позасудовому порядку необхідно було укласти окремий договір, чого сторонами зроблено не було. Також зазначила, що договір факторингу не був нотаріально посвідчений, що є порушенням статті 513 ЦК України. У порушення вимог ст.35 ЗУ «Про іпотеку», відповідачі не направляли відповідні вимоги на адресу позивача. Крім того, здійснивши перереєстрацію спірної квартири, відповідачі порушили норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі викладеного просила суд скасувати запис про проведену державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, №11976671 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за ТОВ «Кей-Колект», код 37825968, індексний номер рішення: 26005406 від 10 листопада 2015 року, здійснений приватним нотаріусом ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на вищезазначену квартиру.

В судове засідання позивач зі своїм представником не з'явився. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подавали. В минулих засіданнях представник ТОВ «Кей-Колект» заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що ст.4 іпотечного договору, якою передбачена можливість реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Також зазначив, що твердження позивача про порушення процедури переходу права власності є безпідставними, оскільки за приписами ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійсненню вищезазначеної дії передує перевірка дотримання відповідної процедури. Щодо порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначив, що норми вищезазначеного Закону застосовуються при примусовому відчуженні такого майна без згоди власника. У звязку з тим, що ст.4 іпотечного договору передбачена можливість реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки в позасудовому порядку, вважає, що ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в даному випадку, застосуванню не підлягають.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Враховуючи правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року (справа №21-41а16) вищезазначений спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що 17 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір 1 - № 0 про надання кредиту, згідно якого позичальнику ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 32000,00 доларів США з терміном погашення кредиту до 16 березня 2018 року, та кредитний договір 2 - №0/1 про надання кредиту, згідно якого позичальнику ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 3125,00 грн. з терміном погашення кредиту до 16 березня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеними кредитними договорами 17 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №0/1, згідно якого ОСОБА_3 забезпечив свою вимогу до Іпотекодавця нерухомим майном: квартирою № 49 по вул. Батумській, буд.2 у м.Дніпропетровську, загальною площею 59,6 кв.м.(пункт 1.1. договору іпотеки). (а.с.9)

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1 за зобовязаннями, які виникли у ОСОБА_1 на підставі вищезазначених кредитних договорів, що підтверджується договором факторингу та додатками до нього. Таким чином відбулася заміна кредитора у зобовязаннях, що є підставою для процесуального правонаступництва в цьому спорі.

Згідно з ч.1 статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

10 листопада 2015 року представник ТОВ «Кей-Колект», керуючись ст.37 Закону України «Про іпотеку», звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на вищезазначений предмет іпотеки та виключення запису про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Цього ж дня, 10 листопада 2015 року, за результатами розгляду вищезазначеної заяви, приватним нотаріусом було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26005406, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за суб'єктом - ТОВ «Кей-Колект». Відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною першою статті 35 вказаного Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з п. 5 Договору іпотеки квартири, зареєстрованого реєстрі за № 1494, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, сторони у справі досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Пунктом 4.1. договору іпотеки передбачено, що ОСОБА_3 має право звернення стягнення на предмет іпотеки:

4.1.1.у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання забезпечено іпотекою за цим договором.

Пунктом 4.2. договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулюванні у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»

Пунктом 5.1. договору іпотеки передбачено, що сторони досягли згоду про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Пунктом 5.2. договору іпотеки передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

5.2.1. передача ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог ОСОБА_3 в порядку, встановленому законом «Про іпотеку».

5.2.2. Отримання ОСОБА_3 право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог ОСОБА_3 в порядку встановленому Законом України «Про іпотеку».

З урахуванням наведеного слідує висновок, що сторони за договором іпотеки дійшли згоди, що право власності на об'єкт заставленого майна виникає лише у певному випадку, а саме на підставі окремого договору про задоволення вимог ОСОБА_3, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

З огляду на матеріали справи, відповідні договори між ТОВ «Кей-Колект», як іпотеко держателем та ОСОБА_1, як іпотекодавцем, не укладались, отже позасудове врегулювання, передбачене договором іпотеки, місця не мало.

В свою чергу, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, в порушення договору іпотеки, зареєстрованого в реєстрі № 1494 та ст. 33,35,36,37 Закону України «Про іпотеку» прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:26005406 від 10 листопада 2015 року і провів перереєстрацію права власності квартири загальною площею 59,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належала ОСОБА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Таким чином, дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог ОСОБА_3, є протиправними.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

В зазначеній статті наявний правовий припис про заборону відчуження майна саме без згоди власника. Отже наявність чи відсутність такої згоди є визначальним фактором при переході права власності від однієї особи до іншої. При цьому іпотечне майно, щодо якого встановлено мораторій, має відповідати наведеним у законі критеріям.

Як встановлено судом, умови застереження про добровільну передачу, передбачені договором не були виконані, отже в даному випадку згода власника на відчуження майна відсутня, на чому й наполягає позивач.

Між тим, судом встановлено, що нерухоме майно, що є предметом іпотеки, є й постійним місцем проживання позивача та його загальна площа складає 59,6 кв.м., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частинами 1, 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З наведеної норми вбачається, що у випадку скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, в силу закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, позовні вимоги в частині скасування запису про державну реєстрацію прав на спірну квартиру є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на вищезазначену квартиру, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Фактично відповідачі незаконно позбавили позивачку права власності на квартиру, здійснивши реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект».

Разом з цим, задовольнивши позовні вимоги позивача в частині скасування запису про проведену державну реєстрацію прав на нерухоме майн, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, №11976671 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за ТОВ «Кей-Колект», код 37825968, індексний номер рішення: 26005406 від 10 листопада 2015 року, здійснений приватним нотаріусом ОСОБА_2М, право власності на вищезазначену квартиру повернулась до позивача, а тому підстав для повторного визнання права власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути в рівних частинах судовий збір в сумі 551,20 грн., тобто по 275,60 грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 33, 35,36,37 Закону України «Про іпотеку», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса ОСОБА_2 про скасування запису про державну реєстрацію прав та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Скасувати запис про проведену державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, №11976671 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-колект», код 37825968, індексний номер рішення: 26005406 від 10 листопада 2015 року, здійснений приватним нотаріусом ОСОБА_2.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок.

Стягнути з приватного нотаріуса ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.