Справа № 530/637/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

30.09.2016 року м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Демянченка С.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 юридичного університету імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про дострокове повернення всіх сум кредиту за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та стягнення штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 юридичний університет імені ОСОБА_2 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 про дострокове повернення всіх сум кредиту за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та стягнення штрафних санкцій.

З позовної заяви вбачається, що між національним юридичним університетом імені ОСОБА_2, на той час ОСОБА_1 юридичною академією України імені ОСОБА_2 (далі Позивач /навчальний заклад або Університет) та громадянином України ОСОБА_3 (далі - Відповідач / Одержувач) було укладено ОСОБА_4 про надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти за № 8 від 06 грудня 2004 року, за формою затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 31.07.2003 р. № 508. Відповідно до розділу 1 ОСОБА_4 № 8 від 06 грудня 2004 року, навчальний заклад відповідно до Порядку № 916, надав Одержувачу цільовий пільговий державний кредит для здобуття у Навчальному закладі вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста напрямом підготовки (спеціальністю) правознавство, код (7060101) за денною формою навчання у розмірі 5500, 00 гривень, за 6 семестр 2004-2005 навчального року. 08 грудня 2010 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 2213-р ОСОБА_1 юридичну академію України імені ОСОБА_2 реорганізовано шляхом перетворення в ОСОБА_1 університет «Юридична академія України імені ОСОБА_2».4 грудня 2013 р. наказом Міністерства освіти і науки України від № 1697, ОСОБА_1 університет «Юридична академія України імені ОСОБА_2» перейменовано на ОСОБА_1 юридичний університет імені ОСОБА_2 Мудрого.Освітню послугу позивачем надано відповідачу в повному обсязі, наказом № 282- С-1 від 29.06.2006 р. відповідача відраховано з університету, як такий, що закінчив навчання за ОКР «Спеціаліст» та видано диплом спеціаліста про повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста № ХА 28660557 від 30 червня 2005 р. Таким чином, університет виконав всі свої обовязки передбачені ОСОБА_4. Що стосується відповідача, то своїх зобовязань по поверненню кредиту відповідач не виконав. Жодних довідок чи інших документів, які б свідчили про виникнення у відповідача права на відстрочення сплати кредиту або про наявність обставин, що є підставою для звільнення його від повернення кредиту, Відповідачем не надавалися. Згідно з п. 22 Порядку № 916 та відповідно до п.п. 3.3 розділу 3 ОСОБА_4 № 8 від 06.12.2004 р. відповідач зобов'язаний повернути протягом 15 років всю суму наданого навчальним закладом кредиту та три відсотки річних за користування кредитом, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання. Згідно з п.6.1 укладеної угоди, Одержувач кредиту повертає його до 31 грудня кожного року у розмірі 1/15 частини від загальної суми і 3 (три) відсотки. За ОСОБА_4 № 8 від 06.12.2004 року 1/15 частини від загальної суми отриманого кредиту (5500,00 грн.) складає 336,72 грн. і 3% за користування ним складає - 165,00 грн. Університетом неодноразово направилися відповідачу листи про негайне виконання зобовязань згідно укладеної угоди від 14.11.2008 № 128-15-1915, від 27.05.2010 № 125-15-854, від 16.03.2012 № 128-15-463, від 26.03.2015 № 128-15-415, від 10.12.2015 № 128-15-1844. Цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти було надано відповідачу за рахунок коштів державного бюджету, тому сума заборгованості за кредитом має бути повернута до Державного бюджету України через вищий навчальний заклад. Посилаючись на те, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01.04.2016 року за відповідачем виникла заборгованість за навчання, яка складається за ОСОБА_4 № 8 від 06.12.2004 року в сумі 15680 грн.87 коп. з яких: тіло кредиту в сумі - 5 500,00 грн., відсотки за користування кредитом - 1471,25 грн.; пеня по кредиту та відсоткам - 4 936,98 грн.; інфляційні витрати - 3772,64 грн., тому позивач звернувся з позовом до суду і просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 юридичного університету імені ОСОБА_2 кошти у розмірі 15680 грн. 87 коп. та судовий збір.

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.08.2016 року прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_1 юридичного університету імені ОСОБА_2 про збільшення розміру позовних вимог( а.с.68).

З заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивач ОСОБА_1 юридичний університет імені ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 кредит згідно угоди №8 від 06.12.2004 року в розмірі 5500 грн., відсотки за користування - 1540 грн., пеню 5541 грн.55 коп. та інфляцію 3824 грн.49 коп., а всього 16406 грн.04 коп. та судовий збір ( а.с.46-47).

В судове засідання представник ОСОБА_1 юридичного університету імені ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_5 не зявився, але від нього надійшла заява про розгляд справи в його відсутність збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі( а.с.91), відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, послався на заперечення, яке приєднане до матеріалів справи ( а.с.58-59).

Суд, вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Суд, прийнявши до уваги клопотання та заяву сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 юридичного університету імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про дострокове повернення всіх сум кредиту за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та стягнення штрафних санкцій підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦПК України підставами виникнення цивільних прав і обовязків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 916 від 16 червня 2003 року Про затвердження Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 1111 від 21.10.2009 року, № 947 від 07.09.2011 року, № 538 від 07.08.2013 року, № 955 від 25.12.2013 року) на підставі ст.3 Закону України "Про вищу освіту", ст.11 Закону України "Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні", встановлено порядок та умови надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти за денною, вечірньою та заочною формою навчання у вищих навчальних закладах незалежно від форми власності громадянам України, які успішно склали вступні іспити або навчаються на будь-якому курсі вищого навчального закладу.

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 508 від 31 липня 2003 року Про затвердження форм направлення на здобуття вищої освіти за цільовим пільговим державним кредитом та угоди про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.08.2003 року за N 718/8039) - затверджено форму направлення на здобуття вищої освіти за цільовим пільговим державним кредитом та форму угоди про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти.

Судом встановлено, що 06.12.2004 року між ОСОБА_1 юридичною академією України ім. Ярослава Мудрого та громадянином України ОСОБА_3 було укладено ОСОБА_4 про надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти за № 8 від 06 грудня 2004 року, за формою затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 31.07.2003 р. № 508, відповідно до якої навчальний заклад надав Одержувачу цільовий пільговий державний кредит для здобуття у Навчальному закладі вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста,напрямом підготовки (спеціальністю) правознавство, код (7060101) за денною формою навчання у розмірі 5500, 00 гривень, за 6 семестрів 2004-2005 навчального року (а.с.13-14). Відповідно до Наказу № 1697 від 04.12.2013 року ОСОБА_1 університет Юридична академія України імені ОСОБА_2 перейменовано в ОСОБА_1 юридичний університет імені ОСОБА_2(а.с.9). ОСОБА_1 юридичний університет імені ОСОБА_2 свої зобовязання за угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу освітню послугу. Відповідно до витягу із наказу № 282-С-1 від 29.06.2006 року ОСОБА_3 відраховано з академії у звязку з закінченням навчання з 30.06.2006 року та присвоєно кваліфікацію юриста-спеціаліста з врученням диплому ( а.с.11-12). 30 червня 2006 року ОСОБА_3 видано диплом спеціаліста № 28660557 про закінчення ОСОБА_1 юридичної академії України імені ОСОБА_2 та отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста (а.с. 12). Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України від 17.01.2002 р. № 2984-III «Про вищу освіту», Законом України від 05.02.1993 р. № 2998-XII «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні».

Відповідно до ст. 3 Закону України від 17.01.2002 р. № 2984-III «Про вищу освіту», який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, реалізація державної політики у галузі вищої освіти забезпечується, зокрема, шляхом надання цільових, пільгових державних кредитів особам для здобуття вищої освіти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 ст.11 Закону України від 05.02.1993 р. № 2998-XII «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» молоді громадяни можуть одержувати за рахунок коштів державного чи місцевих бюджетів пільгові довгострокові кредити для здобуття освіти у вищих навчальних закладах за різними формами навчання, незалежно від форм власності, що діють на території України. Зазначені кошти передбачаються у відповідних бюджетах окремим рядком. Порядок надання зазначених кредитів визначає Кабінет Міністрів України. Такий Порядок надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 р. № 916.

Судом встановлено та визнається відповідачем, що між ОСОБА_1 юридичною академією України імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено угоду про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти за № 8 від 06 грудня 2004 року.

Відповідно до п.п.3.3 розділу 3 зазначеної ОСОБА_4, відповідач зобовязаний повернути протягом 15 років всю суму наданого навчальним закладом кредиту та три відсотки річних за користування кредитом,починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання,а у разі відрахування одержувача кредиту із навчального закладу починаючи з третього місяця після відрахування.

Відповідно до п.6.1. вищевказаної угоди повернення повинно відбуватися до 31 грудня кожного року у розмірі 1/15 частини від загальної суми і 3 (три) відсотки за користування кредитом, зокрема за угодою № 8 від 06.12.2004 року 1/15 частини від загальної суми отриманого кредиту (5500,00 грн.), що складає 336.72 грн. та 3 % за користування ним, що складає 165,00 грн., тобто встановлений пунктом 6.1 ОСОБА_4 строк, з якого відповідач зобов'язаний повертати кредит, настав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач визнає, що протягом 2006-2016 років одержаний ним кредит для здобуття вищої освіти він не повертав, відсотки за користування кредитом не сплачував. Вважає, що відповідно до п. 26 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти та пунктів 6.4 угоди він від повернення кредиту звільнений, оскільки після закінчення навчання відпрацював більше 9 років в прокуратурі Зіньківського району Полтавської області .

Відповідно до п.26 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 р. № 916, одержувач кредиту, який після закінчення вищого навчального закладу пропрацював за фахом не менше ніж 5 років у державному або комунальному закладі чи установі у сільській місцевості, кредит та відсотки за користування ним не повертає, що підтверджується щороку на момент оплати довідкою з місця роботи. Такі ж самі підстави для неповернення кредиту передбачені і пунктами 6.4 укладеної з відповідачем ОСОБА_4 (№ 8 від 06.12.2004 р.), згідно якої кредит та відсотки за користування кредитом не повертаються у разі відпрацювання одержувачем кредиту не менше 5 років після закінчення навчального закладу в державному або комунальному закладі чи установі в сільській місцевості (а.с.13-14).

Згідно п. 26 Порядку та пунктів 6.4 угоди № 8 від 26.12.2004 р. підставою для звільнення одержувача кредиту від повернення кредиту та відсотків за користування ним є його робота після закінчення вищого навчального закладу за фахом не менше ніж 5 років у державному або комунальному закладі чи установі саме у сільській місцевості. Ні постанова Кабінету Міністрів, ні укладена з відповідачем ОСОБА_4 не містять посилання на відпрацювання одержувачем кредиту не менше 5 років «в державній чи комунальній установі у будь-якій місцевості»,єдиною підставою звільнення відповідача від повернення кредиту та відсотків за користування ним є його робота за фахом за двох умов: по-перше, у сільській місцевості, а по-друге, у державному чи комунальному закладі чи установі.

Як встановлено з матеріалів справи, після закінчення в червні 2006 року вищого навчального закладу відповідач в сільській місцевості не працював. Згідно трудової книжки та наданих відповідачем довідок ОСОБА_3 з 11.04.2006 року працював на посаді помічника прокурора Зіньківського району Полтавської області наказ №163-1 від 11.04.2006 року, з 11.02.2008 року згідно наказу № 24-л від 09.02.2008 року працював на посаді старшого помічника прокурора Зіньківського району (а.с.61-65). Звільнений наказом № 602-к від 14.12.2015 р. за п.1ст. 40 КЗпП України у звязку з реорганізацією органів прокуратури Полтавської області та скороченням кількості прокурорів (а.с. 65), тобто прокуратура Зіньківського району в сільській місцевості не знаходяться, місцезнаходженням прокуратури Зіньківського району Полтавської області є м. Зіньків, вулиця Соборності 2, Зіньківського району Полтавської області. Враховуючи зазначене, під дію п. 26 Порядку та пунктів 6.4 угоди № 8 від 26.12.2004 р. відповідач не підпадає і не може бути звільнений від повернення кредиту та відсотків за користування ним.

Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання.

Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст. 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно п. 22 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти сума кредиту повертається із сплатою 3 відсотків річних протягом 15 років, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання у вищому навчальному закладі, до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів з виплатою щороку однієї п'ятнадцятої частини загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним.

Одержувач кредиту на навчання за рахунок Державного бюджету України повертає кредит та відсотки за користування ним через вищий навчальний заклад на рахунки Міністерства освіти і науки, інших центральних органів виконавчої влади, у підпорядкуванні яких перебуває вищий навчальний заклад, з подальшим зарахуванням коштів до Державного бюджету України.

Згідно угоди про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти № 8 від 06.12.2004 р. відповідач отримав кредит у розмірі 5 500 грн. та за умовами п. 6.1 цієї угоди зобов'язаний до 31 грудня кожного року повертати 1/15 частину від загальної суми одержаного кредиту та три відсотки за користування ним, починаючи з травня 2007 р. (а.с. 113-14), тобто щороку до 31 грудня повертати 366,72 грн. (5 500 : 15) та три відсотки річних за користування кредитом, що складає 165,00 грн. (5 500 : 100 х 3). Тобто, за умовами цієї ОСОБА_4 1/15 частина кредиту та відсотків за користування кредитом вважаються непогашеними у разі їх несплати до 31 грудня поточного року.

Враховуючи, що згідно угоди № 8 від 06.12.2004 р. відповідач зобов'язаний повертати кредит з травня 2007 р., станом на 12.08.2016 р., на яке позивачем зроблено розрахунок заборгованості, відповідач був зобов'язаний:

- повернути кредит: до 31.12.2007 р. у сумі 244,48 грн., до 31.12.2007 р. - 366,67 грн., до 31.12.2008 р. - 366,67 грн., до 31.12.2009 р. - 366,67 грн., до 31.12.2010 р. - 366,67 грн., до 31.12.2011 р. - 366,67 грн., до 31.12.2012 р. - 366,67 грн., до 31.12.2013 р. - 366,67 грн., до 31.12.2014 р. - 366,67 грн., до 31.12.2015 р. - 366,67 грн., тобто всього станом на 12.08.2016 р. - 3178,24 грн.;

- сплатити відсотки за користування кредитом: за 2007 рік до 31.12.2007 р. - 110,00 грн., за 2008 рік до 31.12.2008 р. - 165,00 грн., за 2009 рік до 31.12.2009 р. - 165,00 грн., за 2010 рік до 31.12.2010 р. - 165,00 грн., за 2011 рік до 31.12.2011 р. - 165,00 грн., за 2012 рік до 31.12.2012 р. - 165,00 грн., за 2013 рік до 31.12.2013 р. - 165,00 грн., за 2014 рік до 31.12.2014 р. - 165,00 грн., за 2015 рік до 31.12.2015 р. - 165,00 грн., за 2016 рік до 12.08.2016 р. - 110,00 грн.,тобто всього станом на 12.08.2016 р. - 1 540,00 грн.(а.с.54, 80).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 р. № 1111 Порядок надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 р. № 916, доповнено пунктом 22 1, згідно якого одержувач кредиту, який має одну дитину, звільняється від сплати відсотків за користування кредитом.

У разі народження дитини під час повернення кредиту одержувач кредиту звільняється від сплати відсотків за користування кредитом з дати народження першої дитини.

Судом встановлено, що у відповідача ОСОБА_3 24.08.1983 року народилася дитина ОСОБА_6 19.02.2012 року, що підтверджується наданим ним свідоцтвом про народження дитини,відповідно до якого він являється батьком дитини (а.с. 60), тобто, відповідач з ОСОБА_3 з 19.02.2012 р. звільнений від сплати відсотків за користування кредитом.

Та обставина, що відповідач протягом 2012-2015 років відповідно до п. 221 Порядку щороку на момент сплати суми зобов'язань і відсотків за кредитом не надавав позивачу довідку про склад сім'ї, засвідчену в установленому порядку копію свідоцтва про народження дитини, не впливає на висновок суду, оскільки зазначені документи надані відповідачем на час розгляду спору судом, а передбачений п. 221 Порядку строк надання документів не є присічним. Несвоєчасне надання відповідачем документів, на підставі яких він відповідно до п. 221 Порядку звільняється від сплати відсотків за користування кредитом, не позбавляє його права з дати народження дитини не сплачувати відсотки за користування кредитом.

Зазначений висновок суду ґрунтується і на положеннях частин 4 та 5 ст. 11 Закону України від 05.02.1993 р. № 2998-XII «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» (в редакції Закону України від 15.01.2009 р. № 876-VI), згідно яких молоді громадяни, які не мають дітей, сплачують кредит з відсотковою ставкою у розмірі три відсотки річних суми заборгованості за кредитом.

Молоді громадяни, які мають одну дитину, звільняються від сплати відсотків за користування кредитом. Молодим громадянам, які мають двох дітей, за рахунок бюджетних коштів погашається 25 відсотків суми зобов'язань за кредитом, а молодим громадянам,які мають трьох і більше дітей - 50 відсотків суми зобов'язань за кредитом.

Враховуючи, що відповідач з 19.02.2012 р. звільнений від сплати відсотків за користування кредитом, вимоги позивача про стягнення з нього відсотків за користування кредитом за період з 19.02.2012 року по 12.08.2016 року не ґрунтуються на законі. Тобто, відповідач має заборгованість за відсотками за користування кредитом лише за період до 19.02.2012 р.:

- за угодою № 8 від 06.12.2004 р.: за 2007 рік - 110,00 грн., за 2008 рік - 165,00 грн., за 2009 рік - 165,00 грн., за 2010 рік - 165,00 грн., за 2011 рік - 165,00 грн.,за 2012 рік до 19.02.2012 р. - 22,15 грн. (165,00 грн.: 365 днів х 49 днів), тобто всього 792.15 грн.

Відповідач визнає,що протягом 2006-2016 років та на час розгляду справи судом він одержаний кредит не повертав, відсотки за користування кредитом не сплачував.

Заперечуючи проти позову, як на одну з підстав відмови у позові, відповідач в запереченнях на позовну заяву від 06.05.2016 року посилався на пропуск позивачем строку позовної давності (а.с. 58-59). На пропуск строку позовної давності відповідач посилалася і в судовому засіданні.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2014 р. (справа № 6-20цс14), від 24.09.2014 р. (справа № 6-103цс14), від 29.10.2014 р. (справа № 6- 169цс14), від 12.11.2014 р. (справа № 6-167цс14), від 03.06.2015 року (справа № 6-31цс15) перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності щодо кожного з платежів.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду 06 травня 2016 року (а.с. 2-5).

Враховуючи, що за умовами п. 6.1 угоди про надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти (№ 8 від 06.12.2004 р.) відповідач зобов'язаний до 31 грудня кожного року повертати 1/15 частину від загальної суми одержаного кредиту та три відсотки за користування ним, відповідно до частини 5 ст. 261 ЦК України трирічний строк загальної позовної давності за вимогами про стягнення прострочених платежів з повернення кредиту за угодою № 8 від 06.12.2004 р. сплинув:

за простроченим платежем за 2007 рік у сумі 244,40 грн., які відповідач зобов'язаний був сплатити у строк до 31.12.2007 р., - 01 січня 2011 року;

за простроченим платежем за 2008 рік у сумі 366,72 грн., які відповідач зобов'язаний був сплатити у строк до 31.12.2008 р., - 01 січня 2012 року;

за простроченим платежем за 2009 рік у сумі 366,72 грн., які відповідач зобов'язаний був сплатити у строк до 31.12.2009 р., - 01 січня 2013 року;

за простроченим платежем за 2010 рік у сумі 366,72 грн., які відповідач зобов'язаний був сплатити у строк до 31.12.2010 р., - 01 січня 2014 року;

за простроченим платежем за 2011 рік у сумі 366,72 грн., які відповідач зобов'язаний був сплатити у строк до 31.12. 2011 року, сплинув 01 січня 2015 року.

Трирічний строк загальної позовної давності щодо стягнення процентів за користування кредитом за угодою № 8 від 06.12.2004 р. за період з травня 2007 р. по 31.12.2012 року у сумі 935,00 грн. на час звернення позивача до суду в травні 2016 року також сплинув.

Відповідно до частини третьої ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

У разі якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності, про що роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.01.2013р. № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності».

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 у запереченнях на позов від 06.05.2016 року посилався на сплив позовної давності (а.с.58-59), суд вважає, що він заявив про застосування строку позовної давності. Відповідно до частини 3 ст. 267 ЦК України заява відповідачем зроблена до ухвалення судового рішення.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.02.2015 р. у справі № 6-246цс14 за змістом частини 3ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про застосування позовної давності за клопотанням відповідача. Враховуючи, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом за період до 31 грудня 2012 року та відсотків за користування кредитом за період до 12 серпня 2016 року задоволенню не підлягають за спливом строку позовної давності.

Заборгованість відповідача в межах трирічного загального строку позовної давності, виходячи з заявлених позовних вимог, складає: за угодою № 8 від 06.12.2004 р.: за простроченим платежем за 2012 рік, перебіг позовної давності за яким почався з 01 січня 2013 року - 366,72 грн., за простроченим платежем за 2013 рік - 366,72 грн., за простроченим платежем за 2014 рік - 366,72 грн., за простроченим платежем за 2015 рік - 366,72 грн. за простроченим платежем до 12.08.2016 року - 226,06 грн. (366,72 грн.: 365 днів х 225 днів),тобто всього 1 692,94 грн.

Згідно пунктів 6.2 угоди (№ 8 від 06.12.2004 р.) одержувач кредиту має право повертати кредит та відсотки за його користування щомісяця (а.с.13-14). Проте помісячне повернення кредиту не є обов'язком відповідача, а тому доводи відповідача про те, що позивач не надав помісячний розрахунок, не відповідають умовам укладеної угоди.

Відповідно до пунктів 7.2 угоди (№ 8 від 06.12.2004 р.)у випадку ухилення одержувача кредиту від повернення кредиту чи відсотків за користування кредитом одержувач кредиту сплачує навчальному закладу пеню у розмірі подвійної кредитної ставки ОСОБА_1 банку України від неповернутої в строк суми (а.с. 13-14).

Згідно розрахунків пені та позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача пеню за своєчасно не повернуті суми кредиту за 2013 - 2016 роки та відсотки за користування ним станом на 12.08.2016 року (а.с. 80).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доводи відповідача про те, що пеня позивачем нарахована за 2013-2016 роки, в той час як вона має нараховуватися не більше ніж за 6 місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано, не грунтуються на законі.

Пунктом 1 частини 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій передбачений Господарським кодексом України. Зокрема, частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Проте на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, яка є фізичною особою, Господарський кодекс України не розповсюджується.

Згідно правових позицій Верховного Суду України від 18.03.2015 р. у справі № 6-25цс15; від 24.06.2015 р. у справі № 6-738цс15, виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розд. V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини 3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю відповідної заяви сторони.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 у запереченнях на позов від 06 травня 2016 року посилався на сплив позовної давності (а.с. 58-59), суд дійшов висновку про застосування позовної давності за заявою відповідача і до вимог про стягнення пені.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з цим позовом 06.05.2016 року, пеня за прострочення повернення кредиту та відсотків за користування ним в межах строку спеціальної позовної давності має обчислюватися за період з 06 травня 2015 р. по 06 травня 2016 р.

В цей період облікова ставка ОСОБА_1 банку України складала:

з 04 березня 2015 р. по 28 серпня 2015 р. 27.00 %;

з 25 вересня 2015 р. по 29 жовтня 2015 р. 22.00 %.

з 18 грудня 2015 р. по 27 січня 2016 р. 22.00 %;

з 28 січня 2016 р. по 02 березня 2016 р. 22.00%.

з 03 березня 2016 р. по 21 квітня 2016 р. 22.00%.

з 22 квітня 2016 р. по 26 травня 2016 р. 19.00%.

з 27 травня 2016 р. по 23 червня 2016 р. 18.00%.

з 24 червня 2016 р. по 28 липня 2016 р. 16.5%.

з 29 липня 2016 р. по 15 вересня 2016 р. 15.5 %.

В межах строку позовної давності заборгованість відповідача за кредитом складала:

- за угодою № 8 від 06.12.2004 р. станом на 06 травня 2015 року за простроченими платежами за 2013 та 2014 роки 733.44 грн. (366,72 х 2), станом на 01 січня 2016 року за простроченими платежами за 2013-2015 роки-1100,16(366,72 х 3),а станом на 12.08.2016 року - 226,03 грн. (366,72 грн.: 365 днів х 225 днів),тобто всього 1326,19 грн.

Тобто, пеня за прострочення повернення кредиту за період з 06 травня 2015 р. по 06 травня 2015 року станом на 12.08.2016 року (в межах заявлених позовних вимог) за угодою № 8 від 06.12.2004 р. складає 317.49 грн.:

за період з 06.05.2015 р. по 28.08.2015 р. 123.70 грн. (733,44 грн. : 100% х 54,0% : 365 днів х 114 днів, де 733,44 грн. - сума заборгованості станом на 06 травня 2015 р., 54,0% - подвійна облікова ставка НБУ, 114 днів - кількість днів прострочення у цей період);

за період з 25.09.2015 р. по 29.10.2015 р. 30,95 грн. (733,44 грн. : 100% х 44,00% : 365 днів х 35 днів).

за період з 18.12.2015 р. по 31.12.2015 р. 12.38 грн. (733,44 грн. : 100% х 44,00% : 365 днів х 14 днів).

за період з 28.01.2016 р. по 02.03.2016 р. 26.72 грн. (733,44 грн. : 100% х 38,00% : 365 днів х 35 днів).

за період з 03.03.2016 р. по 21.04.2016 р. 44.21 грн. (733,44 грн. : 100% х 44,00% : 365 днів х 50 днів).

за період з 22.04.2016 р. по 06.05.2016 р. 11.45 грн. (733,44 грн. : 100% х 38,00% : 365 днів х 15 днів).

за період з 07.05.2016 р. по 26.05.2016 р. 15.27 грн. (733,44 грн. : 100% х 38,00% : 365 днів х 20 днів).

за період з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. 20.26 грн. (733,44 грн. : 100% х 36,00% : 365 днів х 28 днів).

за період з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. 23.21 грн. (733,44 грн. : 100% х 33,00% : 365 днів х 35 днів).

за період з 29.07.2016 р. по 12.08.2016 р. 9.34 грн. (733,44 грн. : 100% х 31,00% : 365 днів х 15 днів).

Підстави для нарахування пені на суму прострочених платежів за 2015 рік відсутні, оскільки платіж за 2015 рік відповідач зобов'язаний був здійснити в строк до 31.12.2015 р. і станом на 31.12.2015 р., на який позивачем зроблено розрахунок пені, факт ухилення відповідача від повернення кредиту ще був відсутній. Здійснене позивачем нарахування пені на суму повернення кредиту в 2015 році 366,72 грн. з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року (а.с. 81-83) не відповідає умовам пунктів 6.1 та 7.2 угоди № 8 від 06.12.2004 р.

Підстави для нарахування пені за прострочення сплати трьох відсотків річних за угодою відсутні, оскільки відповідач з ОСОБА_3 19.02.2012 року звільнений від сплати процентів за користування кредитом, заборгованість за процентами в межах строку позовної давності відсутня.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в межах строку позовної давності за угодою № 8 від 06.12.2004 р. заборгованість за кредитом за період 2013 - 2015 роки по 31.12.2015 р. - 1100,16,а станом на 12.08.2016 року - 1326.19 грн., пеня за прострочення повернення кредиту за період з 06.05.2015 р. по 12.08.2016 р. 317.49 грн., всього 1643,68 грн.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1378.00 грн. (а.с. 1). Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до частини 1 ст.4 Закону України від 08.07.2011 р. № 3674-VІ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.8 Закону України від 25.12.2015 № 928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»,мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 1 січня 2016 року, в якому була подана позовна заява, складала 1378 гривень.

Саме в розмірі 1.5 % ціни позову,але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, яка була встановлена законом на 1 січня 2016 року і був сплачений судовий збір позивачем з позовної заяви.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, понесені ним витрати по сплаті судового збору з позовної заяви в розмірі 1378 грн. відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню позивачу відповідачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача 16406,04 грн., судом збільшені позовні вимоги задоволені частково - у розмірі 1643.68 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування витрат по сплаті судового збору 138.06 грн. (1378 х 1643.68 :16406.04).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 60,88, 208, 209, 212, 213, 215,218 ЦПК України, ст.258,266,267, 526, 612, 615, 625, 629 ЦК України,ст. 3 Закону України від 17.01.2002 р. № 2984-III «Про вищу освіту», ч.3 ст.11 Закону України від 05.02.1993 р. № 2998-XII «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні»,Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 р. № 1111 Порядок надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 р. № 916 суд,-

В И Р І Ш И В:

Збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 юридичного університету імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про дострокове повернення всіх сум кредиту за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та стягнення штрафних санкцій задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,жителя ІНФОРМАЦІЯ_2,ідентифікаційний номер НОМЕР_1,на користь ОСОБА_1 юридичного університету імені ОСОБА_2 (, банк одержувача: ДКС України в м.Києві МФО 82172,р/р 0377,юридична адреса: 61024, Харківська область, місто Харків, Київський район, вулиця Пушкінська, 77) - заборгованість за угодою № 8 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти від 06 грудня 2004 року в розмірі 1 643 (одна тисяча шістсот сорок три) гривні 68 коп., з яких заборгованість за кредитом за період з 01 січня 2013 року по 12.08.2016 року - 1 326,04 грн., пеня за прострочення повернення кредиту за період з 06 травня 2015 року по 12 серпня 2016 року 317.49 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,на користь ОСОБА_1 юридичного університету імені ОСОБА_2 (, банк одержувача: ДКС України в м.Києві МФО 82172, р/р 0377,юридична адреса: 61024, Харківська область, місто Харків, Київський район, вулиця Пушкінська, 77) судовий збір в сумі 138 ( сто тридцять вісім) грн.05 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -