Справа № 143/789/15-ц Провадження № 22-ц/772/3579/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Стадника І.М., Іващука В.А.

при секретарі Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальність «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання договорів оренди землі недійсними,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану їх представником ОСОБА_6, на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з цим із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 12 серпня 2010 року між ними та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» були укладені договори оренди землі. Після державної реєстрації договорів позивачі отримали належні їм примірники договорів із відміткою про їх реєстрацію. Оскільки відбулася заміна користувача земельних ділянок, то відповідно до вимог закону обовязково повинно бути проведено агрохімічне обстеження кожної земельної ділянки та їх паспортизацію незалежно від часу останнього обстеження. Примірник агрохімічного паспорта видається землекористувачу. Збереження стану обєкта оренди, його повернення є однією з істотних умов договору оренди. Відповідач не забезпечив проведення агрохімічного обстеження ґрунтів, відповідні паспорти не отримав, отже, домовленість між сторонами договорів з приводу умов збереження стану обєктів оренди, умов їх повернення відсутня. Така обставина, на думку позивачів, коли відповідач приступив до використання земель без проведення агрохімічного обстеження ґрунтів, є достатньою підставою для визнання цих договорів недійсними. Окрім цього, у договорах відсутні такі істотні умови, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельних ділянок. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд визнати зазначені договори оренди землі недійсними.

Справа розглядалась судами неодноразово. Так, рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 14 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької область від 24 вересня 2015 року, вказаний позов задоволено. Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2016 року дані судові рішення скасовано а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

26 серпня 2016 року позивачами було подано до суду заяву про зміну підстав позову, у якій вони зазначили, що договорів оренди землі вони не підписували, що доводить відсутність волевиявлення на їх укладення, тому їх слід визнати недійсними на підставі ст. 203, 215 ЦК України та ст. 4, 15, 17 ЗУ «Про оренду землі».

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивачі, в особі свого представника ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 12 серпня 2010 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» було укладено договір оренди землі № 609 укладений зареєстрований у Погребищенському відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 червня 2011 року за № 01438 (а.с. 21-22).

12 серпня 2010 року між ОСОБА_8 та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» було укладено договір оренди землі № 610, зареєстрований у Погребищенському відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 червня 2011 року за № 01437 (а.с 17-18).

12 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» було укладено договір оренди землі № 611, зареєстрований у Погребищенському відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 червня 2011 року за № 01439 (а.с. 12-14).

12 серпня 2010 року між ОСОБА_9 та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» було укладено договір оренди землі № 612, зареєстрований у Погребищенському відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 червня 2011 року за № 01440 (а.с. 8-9).

Укладення між сторонами договорів підтверджується тим, що на виконання їх умов ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» вчасно та в повному обсязі сплачувало орендну плату у виді грошових коштів та зернових культур. Позивачі, в свою чергу, її отримували та не мали заперечень щодо використання відповідачем землі, про що в матеріалах справи наявні власноручно підписані ними заяви на отримання орендної плати за використання земельних ділянок (т. 2, а.с. 50, 52, 53, 55, 57, 58). Також наявні довідки, видані ТОВ «Концерн «ОСОБА_10», про плату за користування землі (т. 2, а.с. 51, 54, 56, 59), відомості на видачу орендної плати за земельний пай за 2011 рік (т. 2 а.с. 60-64). Дані факти сторонами не заперечувались.

Встановивши вказані обставини, суд, керуючись ст. ст. 11, 15, 202, 203, 204, 205, 210, 215, 216, 261, 267, 629, 638 ЦК України, ст. 1, 6, 13, 14, 15, 17 Закону України «Про оренду землі», дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позов. У порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з тим, що вони, за їх словами, не підписували оспорювані договори оренди, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Судом встановлено, що на виконання умов договорів оренди землі позивачі систематично та в повному обсязі отримували орендну плату, не заперечували проти використання відповідачем земельних ділянок, що і підтвердили у судовому засіданні. У першочергово поданій позовній заяві зазначали про те, що між ними та відповідачем були укладені ці договори, на обставину їх не підписання не посилались. Тобто, договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, їх умови сторонами виконувались, а тому позивачами не доведено в чому полягає реальне порушення їх прав як власників земельних ділянок.

Такі посилання суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів при застосуванні норм права.

Крім того, судом встановлено, що отримання позивачами орендної плати у 2011 році за оспорюваними договорами оренди доводить той факт, що позивачі були обізнані про укладення договорів, тобто строк позовної давності закінчився в 2014 році, тоді як звернення до суду відбулось лише в червні 2015 року. Доказів поважності пропуску строку позовної давності позивачі не надали, заяви про його поновлення відсутні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до посилань на те, що отримана позивачами від відповідача плата за користування земельними паями не є орендною платою, і з нею не може бути повязано початок перебігу строку позовної давності, оскільки позивачі договорів на підписували та їх примірників не отримували. Такі посилання апелянта фактично мають на меті ввести суд в оману, оскільки, позивачам було відомо, що їх земельні ділянки використовуються відповідачем, за що вони і отримували відповідну плату. Окрім того, як вище зазначалось, при попередньому розгляді даної справи ними визнавалась обставина укладення цих договорів й отримання їх копій.

Колегія також не бере до уваги посилання апелянтів на те, що суд незаконно відмовив у задоволенні їх клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки суд, постановляючи таку ухвалу, навів обґрунтовані підстави відмови.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість рішення суду, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану їх представником ОСОБА_6, відхилити, рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : І.М. Стадник

ОСОБА_11