Справа № 464/4768/16-ц
пр.№ 2/464/1402/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18.07.2016 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судових засідань Горбач О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Центр надання адміністративних послуг в Сихівському районі м.Львова про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд із позовом, в якому просять: визнати відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати Центр надання адміністративних послуг Сихівського району м.Львова зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку в житловому приміщенні - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_4, місце проживання якого їм не відоме на протязі останніх десяти років. Він не проживає у даній квартирі, не оплачує кошти за житлово-комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманні спірної квартири, не бере участі у спільному побуті, а також його реєстрація у квартирі чинить перешкоди в здійсненні права власності, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою та зняти з реєстрації.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти ухвалення у справі заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином викликався в порядку ст.74 ЦПК України через оголошення в газеті „Високий Замок". Тому згідно із ст.224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу, за відсутності заперечень з боку сторони позивачів, заочно у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча належним чином викликався до суду.

У зв'язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Позивачам ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_2) та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.01.2007 року (а.с.14), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.12.2008 року (а.с.15) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.12.2008 р. (а.с.16).

Судом встановлено, що за даною адресою також зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (довідка форми №2 від 21 травня 2016 р. з місця проживання про склад сім'ї і прописки ЛКП «Житловик-С - а.с.10).

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.150 ЖК Української РСР та ст.383 ЦК України.

Так, за умовами ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічні положення передбачені ст.383 ЦК України, якою передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст.9 ЖК Української РСР).

Питання втрати членом сім'ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Відповідно актів ЛКП «Житловик-С» від 28 квітня 2015 р., 09 лютого 2016 року та 25 травня 2016 р., відповідач ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає (а.с. 11, 12, 13).

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірному будинку понад встановлений законом строк збереження права користування ним, поважних причин непроживання чи перешкод йому у користуванні таким судом не встановлено. Таким чином, позовні вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом, є підставними та обґрунтованими, і суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання третьої особи Центру надання адміністративних послуг в Сихівському районі м.Львова зняти відповідача з реєстрації у спірній квартирі, то така є безпідставною, виходячи з наступного.

За положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспоренння та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею же 3 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порядок та умови зняття з реєстрації місця проживання визначені у ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, позивачами у поданому позові з доданими матеріалами не доведено, що при визнанні відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що в свою чергу є підставою для зняття з реєстрації місця проживання, порушуються чи будуть порушені їх права, а відтак дана вимога є передчасною.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Д.Ю. Теслюк