Справа № 361/2315/16-ц
Провадження № 2/361/1737/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Маценко Н.П.
при секретарі Телепі Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратила право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 та примусово зняти їх з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є власником 19/25 частин будинку АДРЕСА_1. На підставі договорів найму житлового приміщення від 22.05.2003 року та 17.06.2003 року відповідачі були зареєстровані до належного йому будинку. Строк реєстрації останніх у будинку закінчився ще у 2008 році. Вважає, що оскільки строк дії договору оренди закінчився, відповідачі втратили право користування належним йому житловим приміщенням. .
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, подав заяву про слухання даної справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання повторно не з'явилися, про день і час розгляду даної справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 22.10.1997 року, зареєстрованого на Київській універсальній біржі 22.10.1997 року та Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації 27.10.1997 року у реєстрову книгу за № 634 позивач є власником 19/25 частин жилого будинку АДРЕСА_1
З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір найму житлового приміщення у будинку АДРЕСА_1. Згідно із п. 1.4 строк дії договору - п'ять років від дня його нотаріального посвідчення.
17.06.2003 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір найму житлового приміщення за яким наймодавець надає наймачу право користування жилою кімнатою у будинку АДРЕСА_1. Строк дії договору - п'ять років від дня його нотаріального посвідчення.
Згідно із довідкою форми № 3 від 10.03.2016 року, виданою КП БМР «Броварське бюро технічної інвентаризації» зареєстрованими у АДРЕСА_1 значаться наймачі ОСОБА_3, з 04.06.2003 року, ОСОБА_4 з 01.07.2003 року та ОСОБА_5 з 01.07.2003 року. Обставини щодо реєстрації вказаних осіб також підтверджуються і даними будинкової книги.
Відповідно до ст.ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
У відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Підстави припинення сервітуту визначені також у ст.406 ЦК України. Ними, зокрема являються: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.
З матеріалів справи встановлено, що строк дії договорів найму житлового приміщення, що укладені між сторонами по даній справі закінчився у 2008 році, отже відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Вирішуючи питання про примусове зняття відповідачів із реєстрації у спірному будинку, суд приходить до наступного.
Правилами до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. У даному випадку позивачі ставлять питання про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У даному випадку позивачем пред'явлено вимогу про визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку у будинку.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд,-
позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Н. П. Маценко