27.09.2016 Єдиний унікальний № 371/823/16-ц
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2 /371/ 437 /16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

До Миронівського районного суду Київської області із позовом про визнання права власності на житловий будинок під номером 14 по вулиці Івана Франка у селі Фролівка Миронівського району Київської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 17 листопада 2015 року, звернулася позивач ОСОБА_1

Свої позовні вимоги обґрунтувала тими обставинами, що вона згідно з ст. ст. 328, 1268 Цивільного кодексу України, є спадкоємцем усього майна спадкодавця ОСОБА_3, але приватний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок, внаслідок чого порушено право на отримання у власність спадкового майна.

В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не зявилася.

Представник позивача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві сільський голова ОСОБА_4 просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права.

Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права.

Позивач звернулася за судовим захистом у звязку із порушенням її права на отримання в порядку спадкування права власності на житловий будинок, що розташований по вулиці Івана Франка, 14 села Фролівка Миронівського району Київської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_3, який помер 17 листопада 2015 року.

У судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 2015 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 352770, виданим 18 листопада 2015 року виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 17 (а.с.8).

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 28 жовтня 2015 року склав заповіт, посвідчений секретарем Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області ОСОБА_4, та зареєстрований в реєстрі під номером 14.

Згідно зазначеного заповіту, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю 1/2 частину дочці ОСОБА_1; 1/2 частину сину ОСОБА_5» (а.с. 9, 55).

Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом померлого 17 листопада 2015 року ОСОБА_3, а тому у випадку прийняття спадщини має право отримати свідоцтво про право на спадщину на майно і права, що належали спадкодавцю за її життя.

Будучи спадкоємцем померлого за заповітом, позивач 07 квітня 2016 року за № 195 надала приватному нотаріусу Миронівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 у спадковій справі № 74/2016 заяву, якою прийняла спадщину померлого ОСОБА_3 (а.с. 48).

ОСОБА_5, який також є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3, 07 квітня 2016 року надав приватному нотаріусу Миронівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, у спадковій справі № 74/2016 заяву, якою відмовився від прийняття спадщини ОСОБА_3 (а.с. 50).

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3, яка прийняла його спадщину за заповітом.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до пункту 4.15 ч. 1 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

На звернення позивача про видачу свідоцтва про право власності на вищевказаний будинок приватний нотаріус листом від 01 червня 2016 року за № 474/02-14 відмовив їй у видачі свідоцтва.

Свою відмову нотаріус мотивував тим, що право власності на будинок за адресою: Київська область, Миронівський район, село Фролівка, вулиця Івана Франка, 14, виникло у спадкодавця після його смерті.

Тобто, приватний нотаріус фактично не визнав право позивача на отримання у порядку спадкування за заповітом права власності на вищевказаний житловий будинок.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі і житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На підтвердження того, що у спадкодавця ОСОБА_3 було право власності на вищевказаний житловий будинок, позивачем надано копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 57143471від 12 квітня 2016 року, відповідно до якої спадкодавець ОСОБА_3 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Миронівський район, село Фролівка, вулиця Франка, 14 (а.с. 19).

Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області від 12 липня 2016 року № 02-33/286 згідно записів у погосподарських книгах сільської ради за 1962-2015 роки будинок належав спадкодавцю ОСОБА_3 (а.с. 21).

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області від 12 липня 2016 року № 02-33/287 у користуванні спадкодавця з 1962 по 2015 роки по вулиці Івана Франка, 14 села Фролівка Миронівського району Київської області знаходилась земельна ділянка площею 0,25 гектари, призначена для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд.

Запис в погосподарській книзі може бути доказом права власності на будинок, якщо він зроблений до 19 січня 1996 року. Оскільки саме в цей день втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31.01.66 Міністерством комунального господарства УРСР. Відповідно до цієї інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

Згідно з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно.

Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки.

Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Спірний будинок має технічний паспорт, який виготовлено 02 листопада 2015 року КП КОР «Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції.

Відповідно до копії характеристики будинку, господарських будівель та споруд, що є додатком до вищезазначеного технічного паспорту, будинок, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Фролівка, вулиця Івана Франка, 14, збудований з 1962 році.

Тобто, спірний житловий будинок збудований до 1981 року, на момент його побудови законодавство не передбачало наявності реєстрації права власності на будинки і домоволодіння розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, а тому записи у по господарських книгах можуть бути доказами які, підтверджують належність зазначеного майна спадкодавцеві.

У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець ОСОБА_3 втратив право власності на вказану нерухомість.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Заповіт відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України є різновидом одностороннього правочину, а тому на його підставі, особа може набувати право власності на майно, що належало спадкодавцеві.

Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивач відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1233, та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України отримав право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на житловий будинок № 14, розташований по вулиці Івана Франка села Фролівка Миронівського району Київської області.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1222,1223, 1233, 1268 Цивільного кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57 - 60, 64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок під номером 14, який розташований по вулиці Івана Франка села Фролівка Миронівського району Київської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 17 листопада 2015 року ОСОБА_3.

3.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_7

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук