Справа № 640/8456/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому із урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Лівобережна, 2, 4 (кадастровий номер :14:020:0014) загальною площею 4 га та витребувати її у відповідача.

У своїй заяві представник позивача посилається на те, що згідно укладених договорів купівлі-продажу від 02.08.2012 ОСОБА_1 набула право власності на дві земельні ділянки із кадастровими номерами :03:008:0117 (площею 2,0 га), :03:008:0118 (площею 2,0 га). На момент придбання вказаних земельних ділянок вони відносились до території Циркунівської сільської ради (за межами населеного пункту) Харківського району Харківської області. Зазначені договори купівлі-продажу були зареєстровані міськрайонним Управлінням Держкомзему у місті Люботині Харківського району Харківської області в Поземельній книзі 15.08.2012 за реєстровими №№ 01, 01.

Згодом між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли довірчі відносини, оскільки власниця земельних ділянок мала намір їх відчужити, а ОСОБА_3 мав досвід у здійсненні таких правочинів. З цих підстав ОСОБА_1 видала довіреності (посвідчені приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 27.11.2013) на імя ОСОБА_3 із правом розпорядження земельними ділянками. У подальшому ОСОБА_1 припинила дію виданих довіреностей, про що внесла відповідні записи до Єдиного реєстру довіреностей.

Одночасно, у звязку зі зміною меж м. Харкова (згідно постанови Верховної Ради України від 06.09.2012) ОСОБА_1 було замовлено розробку нової технічної документації, відповідно до якої земельним ділянкам було присвоєно нові кадастрові номери: :14:020:0012 (замість :03:008:0117), :14:020:0011 (замість :03:008:0118).

Незважаючи на припинення повноважень повіреного, ОСОБА_3 вчинив дії щодо відчуження на користь ОСОБА_7 земельних ділянок, що належали ОСОБА_1, в судовому порядку.

Після отримання ОСОБА_1 інформації щодо вибуття із її власності на користь ОСОБА_7 двох земельних ділянок на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2016 (справа № 638/21295/15-ц), вказане рішення було оскаржено в апеляційному порядку. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18.05.2016 було задоволено скаргу ОСОБА_1 та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог про визнання за ОСОБА_7 права власності на земельні ділянки.

Разом з тим, після прийняття апеляційним судом Харківської області рішення від 18.05.2016 ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_7 ще 01.04.2016 здійснив відчуження земельних ділянок із кадастровими номерами :14:020:0011, :14:020:0012 на користь ОСОБА_5 У свою чергу ОСОБА_5 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 11.04.2016 із ОСОБА_2, здійснив відчуження цих же земельних ділянок на користь останнього.

Насамкінець ОСОБА_2 було вчинено дії щодо обєднання двох земельних ділянок, що належали ОСОБА_1, в одну земельну ділянку площею 4,0 га, якій присвоєно новий кадастровий номер :14:020:0014.

З наведених підстав ОСОБА_1 просить задовольнити вимоги, визнавши за нею право власності на земельну ділянку та витребувати її у ОСОБА_2, оскільки майно вибуло із володіння поза волею власника.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити.

Представник відповідача в ході розгляду справи заперечувала проти задоволення позовних вимог, в задоволені позову просила відмовити. Посилалась на те, що відчуження земельних ділянок відбулось на час дії довіреностей. Так, 27.11.2013 р. на підставі довіреностей, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрованих в реєстрі за № 2521 та № 2522. ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 продати вищезазначені земельні ділянки на умовах на його розсуд, про що зазначено у довіреностях. 01.04.2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладено договори купівлі-продажу, предметом яких були земельні ділянки із кадастровим номерами :14:020:0011, :14:020:0012. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 за № 221 ОСОБА_5 передав у власність за плату, а ОСОБА_2 сплатив та прийняв у власність належну ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер :14:020:0011, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Лівобережна, 4, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Залучені до розгляду справи треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не скористались своїм правом висловити власні доводи чи заперечення щодо заявленого позову.

В судове засідання, призначене на 07.12.2016, представник відповідача не зявилась, просила відкласти розгляд справи у звязку із участю в іншому судовому процесі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, причини своєї неявки не повідомили.

Суд вважає клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи необґрунтованим, оскільки представником не наведено жодних доказів на підтвердження участі в іншому судовому засідання. Крім того, час проведення судового засідання узгоджувався з усіма учасниками процесу. Зважаючи на повідомлення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, а також докази надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи за договорами купівлі-продажу від 02.08.2012 ОСОБА_1 набула у власність земельні ділянки із кадастровими номерами :03:008:0118 (площею 2 га), :03:008:0117 (площею 2 га), що розташовані на території Циркунівської сільської ради (за межами населеного пункту) Харківського району Харківської області, надані для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Верховної Ради України «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» від 06.09.2012 земельні ділянки із кадастровими номерами :03:008:0118 (площею 2 га), :03:008:0117 (площею 2 га), що розташовані на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області увійшли до території, яка включена до меж міста Харкова. Нова адреса земельних ділянок: м. Харків, вул. Лівобережна, 2 та м. Харків, вул. Лівобережна, 4 (відповідно).

У звязку зі зміною територіальних меж міста Харкова ОСОБА_1 замовлено розробку технічної документації із землеустрою, згідно якої земельним ділянкам присвоєно нові кадастрові номери: :14:020:0012 (замість :03:008:0117), :14:020:0011 (замість :03:008:0118).

Крім того, ОСОБА_1 видала на імя ОСОБА_3 довіреності (посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 27.11.2013), якими уповноважила повіреного розпоряджатись земельними ділянками.

08.10.2015 між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_3, укладено та нотаріально посвідчено попередні договори купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок. Умовами попередніх договорів сторони погодили укладення у майбутньому договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

У подальшому ОСОБА_1 припинила дію довіреностей, виданих ОСОБА_3 про що 24.11.2015 внесено відповідні записи до Єдиного реєстру довіреностей №№ 2522, № 2521.

Через ухилення від виконання умов попередніх договорів ОСОБА_7 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельні ділянки. Представництво інтересів ОСОБА_1 при розгляді справи здійснював ОСОБА_3, повноваження якого на той момент вже були припинені.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2016 у справі № 638/21295/15-ц позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :03:008:0118 площею 2 га, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Лівобережна, 4, а також на земельну ділянку із кадастровим номером :03:008:0117 площею 2 га, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Лівобережна, 2.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18.05.2016 скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2016 у справі № 638/21295/15-ц та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Також як вбачається із відповіді управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 26.05.2016 № 19-20.08-3-2388/20-16, наданої на адвокатський запит, спірні земельні ділянки неодноразово відчужувались. Зокрема, земельні ділянки із кадастровими номерами :14:020:0012, :14:020:0011 спочатку були відчужені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, який у свою чергу відчужив на користь ОСОБА_2

Крім того, відповідно до заяви ОСОБА_2 про державну реєстрацію земельної ділянки та технічної документації із землеустрою щодо обєднання земельних ділянок, здійснено обєднання земельних ділянок з кадастровими номерами :14:020:0011, :14:020:0012. Сформованій ділянці присвоєно кадастровий номер :14:020:0014.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.09.2016 № 67983501 дійсним власником земельної ділянки із кадастровим номером :14:020:0014 (загальною площею 4 га), що розташована за адресою: вул. Лівобережна, 2,4 м. Харків є ОСОБА_2. Наведена обставина не заперечується представником відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як визначено ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, а також примусове виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст. 203 ЦК України).

Як встановлено судом, рішенням апеляційного суду Харківської області від 18.05.2016 у справі № 638/21295/15-ц було скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2016 про визнання за ОСОБА_7 права власності на спірні земельні ділянки.

Скасування судового акту не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 по справі № 6-449 цс 15, що в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того суд враховує, що згідно приписів цивільного законодавства, закріплених у п.3 ч.1 ст. 3, ст. 627 ЦК України, ч.3 ст. 635 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. Вибуття майна поза волею власника у разі ухилення від виконання попередніх договорів, в тому числі на підставі рішення суду, є недопустимим, що підтверджено правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 по справі № 6-226цс14.

В силу положення ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

На підставі досліджених матеріалів, а саме: технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповіді управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 26.05.2016 № 19-20.08-3-2388/20-16 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.09.2016 суд приходить до висновку, що спірна земельна із кадастровим номером :14:020:0014 (загальною площею 4 га), яка розташована за адресою: вул. Лівобережна, 2,4 м. Харків є результатом поєднання двох земельних ділянок із кадастровими номерами :14:020:0011, :14:020:0012.

У свою чергу, вибуття двох земельних ділянок та їх трансформація в одну земельну ділянку із кадастровим номером :14:020:0014 (загальною площею 4 га), яка розташована за адресою: вул. Лівобережна, 2,4 м. Харків, було здійснено поза волею власника - на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2016 у справі № 638/21295/15-ц, яке згодом було скасовано.

Вирішуючи питання можливості звернення із вимогою про витребування спірної земельної ділянки у відповідача суд враховує постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у п. 22 якої зазначено, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Аналогічна правова позиція була також викладена у постанові Верховного Суду України від 21.11.2012 у справі № 6-136цс12.

До того ж Верховний Суд України у своїй постанові від 16.04.2014 при розгляді справи № 6-146цс13, предметом якої було витребування майна із чужого незаконного володіння, дійшов висновку, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна особа, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно та його витребування у відповідача.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 205, 328, 334, 635, 657 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (місце реєстрації: м. Харків, вул. Героїв Праці, б. 4, кв. 194, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Лівобережна, 2, 4 (кадастровий номер :14:020:0014) загальною площею 4 га.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: м. Харків, вул. Героїв Праці, б. 4, кв. 194, РНОКПП НОМЕР_1) земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Лівобережна, 2, 4 (кадастровий номер :14:020:0014) загальною площею 4 га.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко