Ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») на свою користь суму строкового вкладу за договором «Вклад Стандарт на 12 місяців» від 17 грудня 2013 року у розмірі 19 000 грн, проценти, нараховані на строковий вклад, у розмірі 18 918 грн 44 коп., а також витрат на правову допомогу у розмірі 1 050 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 червня 2013 року між нею та ПАТ «Акцент-Банк» було укладений договір банківського вкладу на суму 19 000 грн строком на 12 місяців, з нарахуванням 21,5 % річних на суму вкладу щомісячно.

Крім того, до основного договору нею було підписано заяву від 17 грудня 2013 року про оформлення додаткового вкладу «Накопичувальний на 12 місяців на відсотки», за якою проценти за вкладом складають 18,5 %.

Вказувала, що 17 грудня 2014 року вона звернулась до відповідача із письмовою заявою з вимогою виплати всіх грошових коштів за договором разом із нарахованими відсотками, проте листом від 19 січня 2015 року у задоволенні заяви їй було відмовлено, з посиланням на те, що сума вкладу була розміщена у відділенні банку, розташованому на території Автономної Республіки Крим, яка має статус тимчасово окупованої території.

Посилаючись на вказані обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_3 суму строкового вкладу (депозиту) за договором «Вклад Стандарт на 12 місяців» від 17 грудня 2013 року у розмірі 19 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_3 проценти, нараховані на строковий вклад «Стандарт на 12 місяців» від 17 грудня 2013 року та заявою від 17 грудня 2013 року, у розмірі 9 543 грн 07 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 17 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» було укладений договір банківського вкладу на суму 19 000 грн строком на 12 місяців, з нарахуванням 21,5 % річних на суму вкладу щомісячно.

Крім того, до основного договору ОСОБА_3 було підписано заяву від 17 грудня 2013 року про оформлення додаткового вкладу «Накопичувальний на 12 місяців на відсотки», за якою проценти за вкладом складають 18,5 %.

17 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «Акцент-Банк» із письмовою заявою з вимогою виплати всіх грошових коштів за договором разом із нарахованими відсотками, проте листом від 19 січня 2015 року у задоволенні заяви їй було відмовлено, з посиланням на те, що договір банківського вкладу оформлений на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів наявності грошових коштів на відповідному банківському рахунку, відкритому на її ім'я у ПАТ «Акцент-Банк» на виконання умов договору банківського вкладу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження договірних відносин між сторонами та наявності грошових коштів на депозитному рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_3 у ПАТ «Акцент-Банк».

При цьому апеляційним судом правильно зазначено, що договір про депозитний вклад укладено між ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» як юридичною особою, розташованою у м. Дніпропетровську.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що за виконання умов договорів банківського вкладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення має відповідати автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників», оскільки банком Росії було прийнято рішення про припинення з 13 травня 2014 року діяльності відокремлених підрозділів ПАТ «Акцент-Банк» на території Республіки Крим та міста Севастополя.

Крім того, договір банківського вкладу був укладений ОСОБА_3 з ПАТ «Акцент-Банк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності філії банку на окупованій території АР Крим не є підставою для відмови у поверненні відповідачем позивачу вкладу за його вимогою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення районного суду та задоволення позовних вимог ОСОБА_3

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року, оскільки рішення суду апеляційної інстанції законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська