АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

10 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання договору та звернення стягнення на заставне майно та виселення,

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання недійсним кредитного договору,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року,

встановила:

у січні 2011 року позивач (назву якого було змінено з АКБ «Імексбанк» 14.08.2009 р.) звернувся до суду з позовом, в якому просив звернути стягнення на предмети іпотеки - АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 березня 2007 р., укладеним між ним та ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості в сумі 2 468 674 грн. 94 коп. Також позивач просив виселити з вказаних квартир відповідачів.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 23.03.2007 р. та встановити факт нікчемності договору іпотеки відносно АДРЕСА_3.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 р. основний позов задоволено, а в задоволенні зустрічного - відмовлено.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні основного позову відмовити, а зустрічний - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_7 дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 в судовому засідання пояснив, що відповідачі постійно проживають у Сполучених Штатах Америки, м. Маямі.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 23.03.2007 р. було укладено Договір кредиту №24-07, за умовами якого позичальнику було надано в кредит кошти в сумі 200 000 дол. США на строк до 22.03.2012 р. зі сплатою 14% річних. 16.04.2007 р. до договору було внесено зміни та визначено суму кредиту - 400 000 дол. США. 06.06.2008 р. до договору було внесено зміни та визначено сплату за користування кредитом в розмірі 18% річних. На забезпечення виконання Договору кредиту 23.03.2007 р. з ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, за умовами якого він передав в іпотеку банку належну йому АДРЕСА_3. 16.04.2007 р. між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, від імені якої діяла ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за умовами якого вони передали банку в іпотеку належну їм на праві спільної часткової власності АДРЕСА_4

Оскільки ОСОБА_1 не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання за договором кредиту, станом на 06.12.2010 р. утворилась заборгованість в сумі 310 994, 58 дол. США, що становить за курсом НБУ 2 468 674 грн. 94 коп. В рахунок погашення заборгованості позивач просив звернути стягнення на передані в іпотеку квартири.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_7, подав зустрічний позов, в якому просив визнати недійсним договір кредиту від 23.03.007 р., посилаючись на те, що зобов'язання визначено у валюті, тоді як відповідач не мав ліцензії на використання іноземної валюти.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 р. основний позов задоволено, а в задоволенні зустрічного - відмовлено.

Дане рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України, оскільки не містить описової та мотивувальної частини, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Як видно з матеріалів справи, між АКБ «Імексбанк» та ОСОБА_1 23.03.2007 р. було укладено Договір кредиту №24-07. На забезпечення виконання даного договору, 23.03.2007 р. між тими ж сторонами було укладено Іпотечний договір, за умовами якого він передав в іпотеку банку належну йому АДРЕСА_3. 16.04.2007 р. між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, від імені якої діяла ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за умовами якого вони передали банку в іпотеку належну їм на праві спільної часткової власності АДРЕСА_4

ОСОБА_1 не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання, в результаті чого станом на 06.12.2010 р. утворилась заборгованість в загальній сумі 310 994, 58 дол. США, що становить за курсом НБУ 2 468 674 грн. 94 коп.

В розділах 5 Іпотечного договору від 23.03.2007 р. та Іпотечного договору від 16.04.2007 р. вказано порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадку якщо у момент настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, та/або при несплаті або частковій несплаті у визначені кредитним договором строки сум відсотків, комісій, неустойки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Ч. 1, 3 ст. 33 та ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. При зверненні до суду з даним позовом, позивач посилався на своє право звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки з настанням терміну виконання позичальником забезпечених іпотекою зобов'язань, вони не були виконані належним чином - відповідно до встановленого в Договорі кредиту графіку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає встановленим факт порушення боржником взятого на себе зобов'язання, що є підставою для звернення стягнення на квартири, які були передані їх власниками в іпотеку.

Оскільки позивач просив звернути стягнення шляхом реалізації через проведення прилюдних торгів, слід також зазначити початкову ціну, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни не цей вид майна, що буде визначатись на стадії проведення виконавчих дій.

Разом з тим, вимоги про виселення відповідачів з квартир, які є предметами іпотеки, задоволенню не підлягають з наступних підстав. Порядок виселення громадян регулює ст. 109 ЖК УРСР. Відповідно до ч. 2 цієї статті громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинен бути зазначене в рішенні суду. Оскільки вказані квартири, які є предметом іпотеки, не були придбані за рахунок кредиту, відповідачі не можуть бути виселені з них без надання іншого жилого приміщення.

Зустрічний позов, який був заявлений представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 про визнання недійсним договору кредиту обґрунтовувався ним лише тим, що ОСОБА_1, як сторона договору, предметом якого є кошти, визначені у валюті - доларах США, не мав відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій. Вказані доводи не можуть бути підставою для визнання недійсним договору кредиту, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Такі випадки передбачені в ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, законі України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет КМ України від 19.02.1993 р. №15-93, Закон «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 23.09.1994 р.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог за основним позовом та про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 р. скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» задовольнити частково.

Звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_5 та на квартиру АДРЕСА_6 в рахунок погашення заборгованості в сумі 2 468 674 грн. 94 коп. за договором кредиту №24-07 від 23 березня 2007 р., укладеному між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та ОСОБА_1 шляхом реалізації з прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна на час проведення виконавчих дій.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання недійсним кредитного договору та встановлення факту нікчемності договору іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 2-558/12-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1162/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Курєнков Є.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.