Справа № 570/4526/16-ц
Номер провадження 2/570/1685/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

покликаючись на те, що під час перебування в шлюбі ним придбане нерухоме майно, яке вони не оформили у зв»язку зі смертю співвласника, позивач у поданій до суду 23 вересня 2016 року заяві просить визнати за нею право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 як за спадкоємцем за законом після смерті 03 жовтня 2000 року свого чоловіка ОСОБА_2 та право власності на 1/2 вказаного майна як частку у спільному майні подружжя.

Учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах вони просять справу слухати у їх відсутність, позивач позов підтримує, представник відповідача ОСОБА_3 проти його задоволення не заперечує.

Крім того, суд вважає, що позов про визнання права власності є речово - правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. У даному випадку, коли факти оспорювання чи невизнання права власності на майно з боку інших осіб відсутні, але відсутність документа, що засвідчує право власності на майно, заважає власнику володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, відповідач у позові про визнання права власності може бути взагалі відсутній.

Зважаючи, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відсутність сторін та у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захистуі в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як підтверджується наданими документами позивач є дружиною ОСОБА_2 з 04 червня 1983 року /а.с.3/.

Відповідно до договору від 17 грудня 1993 року ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 /а.с.10/.

Згідно довідки Рівненського ОБТІ № 4447 від 20 травня 2016 року право власності на неї не зареєстровано, вказане майно оцінено в 90 842 грн./а.с.8/.

03 жовтня 2000 року ОСОБА_2 помер /а.с.30 зворот/.

30 серпня 2002 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини, заведена спадкова спрва та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) /а.с.9/.

02 серпня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, оскільки з відповідною заявою звернулася неналежна особа /а.с.11/.

31 серпня 2016 року винесена постанова державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житло, так як відсутня державна реєстрація права власності на нерухоме майно, тобто правовстановлюючий документ, що підтверджує належність вказаного спадкового майна спадкодавцю /а.с.7/.

Ст.41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції. Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України. Аналогічні твердження містилися і у КпШС України, який діяв на час виникнення вказаних правовідносин.

За змістом цих норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки подружжя є рівними. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов'язком, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ст.331 ЦК України право власності на житловий будинок як об'єкт нерухомого майна, виникає після прийняття будинку до експлуатації і реєстрації права власності на будинок.

Таким чином, на день смерті ОСОБА_2 вказане майно належало йому та його дружині ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, їх частки визнаються рівними.

У відповідності до ст.525, 526 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на той час, після його смерті відкрилася спадщина на ? квартири в с.Зоря, вул.Конституції, 17/9 Рівненського району Рівненської області.

Дружина померлого фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки продовжувала проживати у вказаному житлі та у передбачений ст.549 ЦК України шестимісячний строк не відмовилася від неї.

У суду не виникло сумніву, що ОСОБА_2 на час його смерті правомірно належало 1/2 квартири АДРЕСА_1. Його право на неї ніким не оспорюється, але в зв'язку з невідповідністю вимогам чинного законодавства правовстановлюючих документів на нього позивач як єдиний спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно в нотаріальній конторі.

Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, фактично прийняв спадщину, тому він має успадковувати все майно, що належало чоловіку на день його смерті.

Щодо визнання права власності на її частку, то з аналогічної підстави - смерті особи, яка вказана власником майна, вона не може зареєструвати це свідоцтво.

За таких обставин суд вважає, що в наявності порушене право позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, а тому позов підлягає до задоволення.

Позивач не просить про відшкодування судових витрат, тому це питання не є предметом судового розгляду, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 213-215 ЦПК України суд

в и р і ш и в :

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт СР № 806341, виданий 11 березня 2001 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_1) право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті 03 жовтня 2000 року її чоловіка ОСОБА_2 та право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 як частку майна подружжя.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.