Справа № 2-6620/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Пустовіта О.Г.,

при секретарі: Конограй В.В.,

за участю:

представника позивача за первісним позовом, представника відповідачів за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом, представника позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи КЖП №26, КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" щодо встановлення права власності на квартиру та факту прийняття спадщини за законом, зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності та зобов'язання вчинити певні дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 у 2008 році звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом про встановлення права власності на квартиру та факту прийняття спадщини за законом до ОСОБА_6, треті особи КЖП №26, КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації".

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що 12 квітня 1999 року її батько ОСОБА_7, придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у гр. ОСОБА_6.

Під час купівлі, договір між батьком та ОСОБА_6 оформлений не був. Є лише записка, яка підтверджує факт передання грошей за квартиру та свідки даної угоди.

Після укладення угоди 27.12.1999 батько був прописаний до зазначеної квартири і він переїхав туди і постійно проживав до дня смерті. Проте лицьовий рахунок з ім'я ОСОБА_6 на ім'я батька переоформлено не було.

ОСОБА_6 отримала дану квартиру у спадок від ОСОБА_8, ніколи в зазначеній квартирі не жила і майже одразу продала її.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року, батько ОСОБА_7 помер, але після своєї смерті не залишив заповіту. Вона є спадкоємицею першої черги за законом, а отже має успадкувати майно. При спадкуванні оспорюваної квартири виникли певні ускладнення, бо нотаріально узаконити домашню угоду, щодо продажу квартири без сторін, що її уклали, не видається можливим.

Для захисту свого майнового інтересу вона змушена звернутися до суду з позовом про встановлення права власності на квартиру та факту прийняття спадщини за законом.

Просила суд, визнати домашню угоду укладену між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 дійсною; визнати за померлим батьком ОСОБА_7 право власності на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1; визнати за нею, ОСОБА_5 право власності на майно, що залишилося після смерті батька, в порядку спадкування за законом, зобов'язати КПДОР КБТІ провести перереєстрацію права власності на зазначену квартиру.

30 травня 2008 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено заочне рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 та її позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

21 серпня 2015 року до суду звернувся ОСОБА_4 з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення, посилаючись на ті обставини, що він є єдиним сином відповідача по справі ОСОБА_6.

По-перше, просив звернути увагу суду, що на день постановлення заочного рішення його матері вже не було в живих, бо вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

А по-друге, він на той час був малолітньою дитиною, тому спадщину від померлої ОСОБА_6 прийняв фактично.

При розгляді справи його не було залучено в справі як правонаступника, в особі директора дитячого будинку, в якому він знаходився на той час або в особі виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі Ради.

Тому просив переглянути заочне рішення та скасувати його.

09 вересня 2015 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заява ОСОБА_10 про перегляд заочного рішення - задоволена. Рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

25 грудня 2015 року за клопотанням представника ОСОБА_4, останнього було залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи КЖП №26, КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" про встановлення права власності на квартиру та факту прийняття спадщини за законом, у якості відповідача - як правонаступника, у зв'язку зі смертю ОСОБА_6.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою (яка в подальшому була уточнена) до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності та зобов'язання вчинити певні дій.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказав, що відповідно до свідоцтва про народження він є сином ОСОБА_6.

Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на момент її смерті він як малолітня дитина (13 років), згідно до діючого законодавства, вважається таким, що прийняв спадщину. Отже має право на спадкування за законом, квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Однак, скористатися своїм правом він не може, оскільки ОСОБА_5 оформила право власності на квартиру завдяки незаконному рішенню суду.

Окрім того, в день скасування заочного рішення 09.09.2015 вона уклала договір дарування оспорюваної квартири своєму родичу ОСОБА_2, у зв'язку з чим на останього було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру.

Вважає, що ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем, оскільки будучи родичем ОСОБА_5 отримав від неї квартиру у якості дарунка після постановлення судом ухвали про скасування заочного рішення.

Тому, просить суд, визнати за ним ОСОБА_4 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 вищевказану квартиру та зобов'язати реєстраційну службу Криворізького міського управління юстиції провести державну реєстрацію даної квартири за ним ОСОБА_4.

25 грудня 2015 року, ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, враховуючи, що позовні вимоги є однорідними, випливають з одних спірних правовідносин, пов'язані між собою, з метою єдності судових рішень, вищевказані позовні заяви об'єднані в одне провадження.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, представник відповідачів за зустрічним позовом - ОСОБА_1 первісні позовні вимоги ОСОБА_5 підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просив їх задовільнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував у повному обсязі, надав суду письмові заперечення (підписані відповідачами та їм особисто), відповідно до яких вважає, що обставини викладені в зустрічній заяві не відповідають дійсним обставинам взаємовідносин між сторонами, а вимоги не відповідають вимогам конституційного, цивільного та матеріального права.

Пояснив, що 12.04.1999 ОСОБА_6 продала квартиру АДРЕСА_4 батькові ОСОБА_5. - ОСОБА_7 за 1000,00 доларів США. Квартира знаходилась в непридатному для житла стані, була занедбана, потребувала ремонту та дезінфекції, оскільки ОСОБА_6 не була зареєстрована, не проживала в даній квартирі, не оплачувала плату за комунальні послуги. Взагалі не була зацікавлена у підтриманні квартири в придатному для життя стані.

ОСОБА_7 добросовісно набув права власності на квартиру, придбавши її в ОСОБА_6, постійно проживав та був зареєстрований в ній з 1999 року по момент смерті. Утримував квартиру, проводив в ній ремонтні роботи та сплачував усі рахунки за комунальні послуги.

Рішенням суду від 30.05.2008 право власності визнано за ОСОБА_5, долею квартири ніхто не цікавився по сьогоднішній день, жодних майнових претензій не заявляв.

Твердження ОСОБА_4, що його матір ОСОБА_6 фактично була позбавлена змоги прийняти участь у судових засіданнях у зв'язку зі смертю не відповідають дійсності, оскільки позовна заява на протязі півроку розглядалася у суді.

При житті ОСОБА_6, тричі отримувала судові повістки, мала достатньо часу для явки у суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи. При житті мала достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, вчасного складання мотивованих заперечень та мала можливість отримати правову допомогу. ОСОБА_4 не надано доказів, що заперечують дані факти, що свідчить про безпідставність його тверджень та банальне не володіння інформацією про долю рідної матері.

У першу чергу право на спадкування за законом мають: діти, подружжя, батьки. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи у цю першу чергу мають право наступні особи: ОСОБА_11 - батько, ОСОБА_6 - матір, ОСОБА_12 - чоловік, ОСОБА_4 - син, померлої ОСОБА_6.

Таким чином ОСОБА_4 заявляючи позовні вимоги про прийняття всього спадкового майна померлої матері порушує майнові права всіх вище перелічених спадкоємців, фактично усуваючи їх від участі у розподілі спадкового майна. Доказів, про відмову спадкоємців чи не прийняття спадкового майна не надав.

Більш того, ОСОБА_4 жодного дня не проживав та не був зареєстрований спільно з матір'ю в оспорюваній квартирі, оскільки проживав у Російський Федерації. Рішенням виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради встановлено, що він власного житла не має, тому і не має жодних правових підстав претендувати на квартиру, бо не має жодного відношення до неї.

Акцентує увагу, що порушуючи питання про визнання права власності на квартиру, ОСОБА_4 не зазначає яким чином він збирається відшкодовувати збитки, завдані можливою зміною або розірванням договору на витрати понесені ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за утримання квартири.

Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 надав суду письмові заперечення, вимоги ОСОБА_4 не визнав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в запереченнях та додатково пояснив, що дійсно його дружина ОСОБА_5 подарувала йому за договором дарування, посвідченого нотаріально квартиру АДРЕСА_5. Вважає себе добросовісним набувачем зазначеної квартири. Підтвердив факт того, що дарування відбулося в день скасування заочного рішення, але вважає це випадковістю.

У судове засідання позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 не з'явилась, про день та час розгляду повідомлена належним чином, причини не явки суду не повідомила. Надала суду письмові заперечення, підписані нею особисто та її представником за довіреністю ОСОБА_1.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав, свої позовні вимоги підтримав, просив у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовільнити у повному обсязі.

В обґрунтування пояснив, що на день смерті матері ОСОБА_6 був малолітньою дитиною і перебував у дитячому будинку. Як дитина нічого не питав і не з'ясовував ані у своєї матері, ані в своєї бабусі щодо спадщини, але коли досяг вісімнадцяти років і хотів вступити у спадщину, дізнався, що мамина квартира вже належить ОСОБА_5. Знає, що за чинним Законодавством, він як малолітня дитина вступив у спадщину фактично і не повинен був писати до нотаріальної контори ніяких заяв. Вважає, що надана ОСОБА_5 розписка нібито мати продала квартиру її батьку, є незаконною. Просив задовільнити його вимоги, згідно наданого зустрічного позову.

У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом, представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 вимоги викладені у позові ОСОБА_5 не визнав, позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав, просив у задоволенні первісного позову відмовити, а у зустрічний позов задовільнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він з ОСОБА_7 за його життя разом працювали. Знає, що останній хотів купити квартиру за яку на даний час існує спір. У 1999 році він з ОСОБА_7 приїхали до цієї квартири, там знаходилася ОСОБА_6 та ще якийсь чоловік. ОСОБА_6 написала розписку, а ОСОБА_7 передав їй гроші. У розписці розписалася жінка свідка, сам свідок свій підпис не ставив. ОСОБА_7 передав гроші у сумі 500 доларів США, а потім пізніше ще передав 200 доларів США. Всього з ОСОБА_6 вони зустрічались три рази. Документів на квартиру свідок не бачив, а ключі від квартири ОСОБА_7 надали коли вони приїхали вдруге. ОСОБА_6 казала, що дітей у неї не має. ОСОБА_7 точно хотів купити дану квартиру, навіть був прописаний у ній, але хто поміг прописатися він не знає. Як він пам'ятає, то розписку писала сама ОСОБА_6. Мабуть і гроші вона теж брала. ОСОБА_7 говорив йому, що купує квартиру, а що саме написано у розписці не знає. Хто в квартирі проживав після смерті ОСОБА_7 він не знає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є матір'ю померлої ОСОБА_6. Вона за життя допомагала своїй рідній тітці ОСОБА_8, а та написала заповіт на свою квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 на її доньку ОСОБА_6. За життя доньки квартиру здавали в оренду, але без договору. ОСОБА_7 теж знімав цю квартиру. Домовилися, що він буде знімати на півроку, тому він наперед заплатив 300 доларів США і ще залишилося 200 доларів США. Розписку писала вона особисто. Коли ОСОБА_7 помер почали здавати квартиру студенту. Потім і дочка ОСОБА_6 померла. Син дочки ОСОБА_4 знаходився у дитячому будинку, в квартирі на той час уже ніхто не жив. Свідок потихеньку платила за квартиру, а якось приїхала і побачила інші вхідні двері. Сусідка сказала, що якась жінка приїжджала. Про те, що квартира вже належить іншим людям свідок нічого не знала, була впевнена, що вона просто стоїть закрита. ОСОБА_7 гроші у сумі 300 доларів США дав як задаток за оренду квартири, а всього домовлялися за півроку оренди за 500 доларів США. Тобто ще йому залишилося віддати 200 доларів США. Гроші передавали дома у неї, були ще присутні сусіди, дочка та її чоловік. ОСОБА_7 вона не реєструвала у квартирі, такої домовленості між ним не було. Від квартири ключі ОСОБА_7 особисто передала свідок. Коли і як донька ОСОБА_6 оформлювала спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_8 не знає. Онук ОСОБА_4 з 2-х років мешкає у м. Кривому Розі, а народився він у Росії у м. Норільськ. На момент його народження вона там працювала, а потім повернулася до Кривого Рогу. До нотаріальної контори з онуком пішли коли йому виповнилося 18 років, там усе і дізналися. Сама ОСОБА_6 була зареєстрована по вулиці Ухтомського. В той момент коли писалася розписка, донька ще не вступила в спадщину після ОСОБА_8, це пам'ятає, так як на той час ще не пройшло 6 місяців з дня її смерті, лише потім займалася документами.

Представники третіх особи КЖП №26, КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" до суду не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини не явки суду не повідомили.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд вважає, що у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи КЖП №26, КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" щодо встановлення права власності на квартиру та факту прийняття спадщини за законом необхідно відмовити, зустрічна позовна заява за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності та зобов'язання вчинити певні дій - підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд приходить до висновку про необхідність відмовити у первісному позові з огляду на наступне.

Суд не бере до уваги та не дає правової оцінки запереченням ОСОБА_5, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_1 щодо твердженнь ОСОБА_4, що його матір ОСОБА_6 фактично була позбавлена змоги прийняти участь у судових засіданнях при першому розгляді справи у суді, у зв'язку з її смертю, оскільки позовна заява на протязі півроку розглядалася у суді. Та при житті вона, тричі отримувала судові повістки, мала достатньо часу для явки у суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи. Мала достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, вчасного складання мотивованих заперечень та мала можливість отримати правову допомогу. Та те, що ОСОБА_4 не надано доказів, що заперечують дані факти, що свідчить про безпідставність його тверджень та банальне не володіння інформацією про долю рідної матері, оскільки дане питання розглядалося при розгляді заяви про скасування заочного рішення.

Заочне рішення суду скасоване, постановлена вмотивована ухвала, яка не підлягає оскарженню і набрала законної сили в день проголошення, тобто 09 вересня 2015 року.

Позивач ОСОБА_5 просить визнати домашню угоду, договір купівлі -продажу квартири, який відбувся між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 дійсним, що підтверджується розпискою від 12.04.1999 року.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи, та підписана ОСОБА_14, свідками ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_16, мовою оригіналу: «Дана в том, что получен завдаток от ОСОБА_17 за квартиру по адресу АДРЕСА_11 в сумме 500 долларов, а остальные через пять-шесть месяцев… 12 апреля 1999г….(ниже)…Отдали 300 долларов, осталось 200 долларов».

Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз'яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є вчиненими і не створюють прав і обов'язків для сторін.

Тобто розписка на яку посилається позивачка ОСОБА_5 як на належну форму договору купівлі-продажу квартири, не відповідає загальним вимогам визначеним у ст.ст. 202-203, 655 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, розписка не містить істотних умов договору та, в порушення приписів ст. 202 ЦК України, не спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а свідчить тільки про факт передачі ОСОБА_7 коштів ОСОБА_14.

Водночас, ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Окрім того, суд звертає увагу, що вищезазначена розписка підписана ОСОБА_14 , а не первісним відповідачем ОСОБА_6.

Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 жовтня 1999 року, посвідченого держнотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори, в.о. держнотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М., на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу - Бикановою І.М. 28 жовтня 1998 року за реєстром № 3088, ОСОБА_6, що мешкає в АДРЕСА_12 є спадкоємцем спадкового майна, на яке видане це свідоцтво, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_6, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_8, дане свідоцтво необхідно зареєструвати в Криворізькому інвентарбюро, копія свідоцтва долучена до матеріалів справи.

Тобто станом на день написання розписки 12 квітня 1999 року ані ОСОБА_6, ані ОСОБА_14 не мали права власності на вищезазначену квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі, право власності на нерухоме майно.

Згідно до наданих та долучених до матеріалів справи документів ОСОБА_6, зареєструвала у Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_7 за № 17 ВП, лише 27 жовтня 1999 року.

Також суд звертає увагу, що ч. 3 ст. 17 Закону України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особим, які їх замініють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року у справі № 6-405цс15).

З вищевикладеного в сукупності вбачається, що вимоги позивача ОСОБА_5 про визнання домашньої угоди, договору купівлі-продажу у формі розписки та, як наслідок, визнання права власності на квартиру є необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Суд приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічного позову у повному обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року та є сином ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого відділом Красноярського краю, серії НОМЕР_1, запис № 958.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2, виданого Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено аідповідний актовий запис № 805.

Після її смерті відкрилися спадщина на однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, загальною площею 31,3 кв.м,, житловою площею 16,8 кв.м., яка знаходиться на першому поверсі чотирьох поверхового будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Оскільки право на спадкування виникає у день відкриття спадщини - відповідно право на спадкування після смерті ОСОБА_6 виникло ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що узгоджується з ч. 3 ст. 1223 ЦК України.

Відповідно до ст..1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Оскільки заповіту від імені померлої ОСОБА_6 не було складено, то спадкування повинно провадитись за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці одержують право на спадкування почергово.

Згідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцеві надається право прийняти спадщину, або відмовитись від неї - ч. 1ст. 1268 ЦК України.

Прийняття спадщини здійснюється шляхом подання у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини, як це передбачено ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України

Матеріалами справи встановлено, що в день смерті ОСОБА_6 її сину ОСОБА_4 виповнилося 13 років, тобто на момент смерті він був малолітньою дитиною.

Частина 4 ст. 1268 ЦК України, встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю.

Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини 2 - 4 статті 1273).

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне.

ОСОБА_4, є спадкоємцем за законом всього майна померлої ОСОБА_6, в тому числі і квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9.

Право власності на дане житло виникло у померлої ОСОБА_6 внаслідок заповіту укладеного 28 жовтня 1998 року, за реєстром № 3088, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу - Бикановою І.М., на підставі якого було отримано свідоцтво про право на спадщину від 15 жовтня 1999 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-4256 та що дана квартира була зареєстрована в органах БТІ на її ім'я 27 жовтня 1999 року за № 17 ПВ.

Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином ОСОБА_4 як спадкоємець має право на квартиру, яке є спадковим майном.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним.

Згідно до ст. 216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадщина, незалежно від часу її прийняття, належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не передбачено законом або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разу втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

Аналізуючи запереченя ОСОБА_5, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_1, стосовно стверджень, що «… упершу чергу право на спадкування за законом мають: діти, подружжя, батьки. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи у цю першу чергу мають наступні особи: ОСОБА_11 - батько, ОСОБА_6 - матір, ОСОБА_12 - чоловік, ОСОБА_4 - син, померлої ОСОБА_6, Таким чином ОСОБА_4 заявляючи позовні вимоги про прийняття всього спадкового майна померлої матері порушує майнові права всіх вище перелічених спадкоємців, фактично усуваючи їх від участі у розподілі спадкового майна. Доказів, про відмову спадкоємців чи не прийняття спадкового майна не надав…», суд приходить до висновку, що фактично вони визнають ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги, але звертають увагу суду, що мають бути і інші спадкоємці.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином до спадкоємця ОСОБА_4 переходить право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8

Вирішуючи питання щодо вимог про витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 квартири, суд керуються ст. 387 КЦ України, відповідно до якої, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Постановою № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року, передбачено, що право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). При цьому спадкоємець має право звернутись із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом.

Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно, в данному випадку зокрема рішення суду.

З вищевикладеного в сукупності вбачається, що вимоги позивача ОСОБА_4 про визнання права власності, як наслідок витребування майна із незаконного володіння та зобовязання провести державну реєстрацію майна - квартири, є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", Постановою № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року, ч. 3 ст. 17 Закону України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства», ст.ст. 11, 16, 202, 203, 209, 215, 216, 220, 316, 317, 319, 328, 387, 392, 655,657, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268,1269, 1270,1273 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 114, 119, 212-215 ЦПК України, ст. 177 СК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи КЖП №26, КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" щодо встановлення права власності на квартиру та факту прийняття спадщини за законом - відмовити у повному обсязі.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності та зобов'язання вчинити певні дій - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Зобов'язати реєстраційну службу Криворізького міського управління юстиції провести державну реєстрацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:О. Г. Пустовіт