Справа №474/1107/15-ц 15.07.2016 15.07.2016 15.07.2016
Провадження №22-ц/784/1190/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_1, третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

рішення Врадіївського районного суду від 17 березня 2016 року у справі за її позовом до Врадіївської районної державної адміністрації, Миколаївського обласного будинку дитини та ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про призначення опікуном над малолітньою дитиною,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Врадіївської районної державної адміністрації про призначення опікуном над малолітньою дитиною ОСОБА_7

В заяві ОСОБА_1 зазначала, що являється рідною тіткою малолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_4 - мати дитини у встановленому законом порядку визнана недієздатною. Врадіївською райдержадміністрацію їй (позивачці) було відмовлено в призначенні опікуном над малолітньою дитиною.

Посилаючись на наведене, позивачка просила призначити її опікуном на малолітнім ОСОБА_7

Ухвалами Врадіївського районного суду від 24 грудня 2015 року до участі у справі третіми особами залучено: Миколаївський обласний будинок дитини, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління праці та соціального захисту населення у Врадіївському районі.

Наступною ухвалою суду від 05 січня 2016 року Миколаївський обласний будинок дитини та недієздатна ОСОБА_4 залучені до участі у справі співвідповідачами.

Рішенням Врадіївського районного суду від 17 березня 2016 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне та ухвалити нове рішення, яким призначити її опікуном над малолітньою дитиною.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, представника Миколаївського обласного будинку дитини, третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про призначення її опікуном над малолітньою дитиною підлягає вирішенню в судовому порядку.

Проте, з таким висновком суду в повній мірі не можна погодитись.

Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Частиною першою статтею 63 ЦК України визначено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього кодексу.

Згідно ч. 3 статті 60 цього ж Кодексу, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Частиною третьою ст.243 СК України визначено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно пунктів 3, 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ №866 від 24 вересня 2008 року (далі - Порядок), органами опіки та піклування є районні держадміністрації. Опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом.

Пунктами 1.3, 1.8. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сімї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за N 387/3680, також встановлено, що органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов'язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

Згідно ст.ст. 41, 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09 квітня 1999 року №586-ХІУ голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Врадіївського районного суду від 26 грудня 2013 року ОСОБА_4 визнана недієздатною, а опікуном над нею призначено сестру ОСОБА_1 (а.с.5).

12 жовтня 2015 року ОСОБА_4 народила сина ОСОБА_7, про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Відповідно до розпорядження Врадіївської районної державної адміністрації від 18 листопада 2015 року за № 284-р дитина влаштована до Миколаївського обласного будинку дитини, (а.с.42).

Із довідок від 20 листопада 2015 року за №№ 599, 600, виданих Великовеселівською сільською радою, видно, що ОСОБА_4 проживає однією сімєю із ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 (а.с.7-8).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до розпорядження Врадіївської районної державної адміністрації від 20 лютого 2007 року № 82-р у звязку зі смертю обох батьків була призначена опікуном над малолітніми братами та сестрою: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 (а.с. 207). Розпорядженням цієї ж районної державної адміністрації від 17 серпня 2008 року № 305-р ОСОБА_1 звільнена від обовязків опікуна щодо дитини сироти ОСОБА_2 у звязку з невиконанням обовязків по вихованню та утриманню цієї дитини (а.с.41).

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про призначенням її опікуном над малолітнім ОСОБА_7 (а.с. 4-16).

На а.с. 9 є копія листа, підписаного головою райдержадміністрації, в якому зазначено про неможливість влаштування малолітнього ОСОБА_7 у сімю ОСОБА_1

У висновку органу опіки та піклування Врадіївської райдержадміністрації, наданому на виконання ухвали суду, теж зазначено про недоцільність призначення опікуном ОСОБА_1 над малолітнім ОСОБА_7.

Проте в матеріалах справи відсутні докази, що Врадіївською райдержадміністрацію як органом опіки та піклування приймалось рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні її опікуном над малолітньою дитиною ОСОБА_7, яке в установленому законом порядку вона могла б оскаржити.

Тому, виходячи з положень ч. 3 ст. 60 ЦК України, ч.3 ст. 243 СК України, суд помилково вважав, що заява ОСОБА_1 про призначення її опікуном над малолітнім ОСОБА_7 підлягає вирішенню в судовому порядку.

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 жовтня 2008 №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням. У разі ухвалення нового рішення або зміни рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни правових підстав відмови ОСОБА_1 в задоволенні даних вимог, що не позбавляє її права на звернення до органу опіки та піклування із заявою про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_7, а в разі відмови в задоволенні такої заяви на звернення до суду з позовом про оскарження такого рішення органу опіки та піклування.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Врадіївського районного суду від 17 березня 2016 року в частині зазначення правових підстав відмови в задоволенні позову змінити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий К.О. Буренкова

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_8