У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ХоптиС.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза заявою ОСОБА_3 про поновлення строку для пред'явлення виконавчих листів до виконання та заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про стягнення боргу за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_13, на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаною заявою, посилаючись на те, що 6 листопада 2013 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва з ОСОБА_4 стягнуто на його користь заборгованість у розмірі 3 485 005 грн 65 коп.; стягнуто з ОСОБА_4 на його користь заборгованість у розмірі 1 161 668 грн 56 коп. у межах вартості майна, одержаного нею у спадщину після смерті ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнуто з ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, на його користь заборгованість у розмірі 1 161 668 грн 56 коп. у межах вартості майна, одержаного неповнолітньою ОСОБА_5 у спадщину після смерті ОСОБА_14; стягнуто з ОСОБА_6 на його користь заборгованість у розмірі 1 161 668 грн 56 коп. у межах вартості майна, одержаного нею у спадщину після смерті ОСОБА_14

Позивач указував про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, 11 березня 2014 року він звернувся з претензією про визнання його кредитором померлої, а 27 березня 2014 року він отримав нотаріально посвідчену заяву від ОСОБА_5 про те, що вона зобов'язується повернути борг ОСОБА_4, як її спадкоємець.

Зазначав, що йому стало відомо про те, що за ОСОБА_5 визнано право власності на спадкове майно. Проте вона борг не повернула, унаслідок чого 1 жовтня 2015 року він звернувся до суду із заявою про видачу виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 грошових коштів на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 6 листопада 2013 року. Проте постановами державних виконавців йому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропуском строку пред'явлення виконавчих документів до виконання, унаслідок чого також відсутні підстави для заміни сторони виконавчого провадження.

Вважав, що строк для пред'явлення виконавчих листів до примусового виконання та заміни сторони виконавчого провадження ним пропущено з поважних причин, оскільки ОСОБА_5 на підставі вищевказаної нотаріально посвідченої заяви зобов'язалась повернути борг у добровільному порядку, борг визнала, але свої зобов'язання не виконала.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив суд поновити строк для пред'явлення до виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 6 листопада 2013 року та змінити боржника у виконавчому провадженні з ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на її правонаступника - ОСОБА_5

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року, у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_13, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким поновити строк для пред'явлення виконавчих листів до виконання.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що наведені заявником причини пропуску встановленого законом строку для пред'явлення виконавчих листів до виконання не можуть бути визнані поважаними.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку пред'явлення виконавчих листів до примусового виконання, а доводи заявника щодо отримання виконавчого листа з пропущенням строку для пред'явлення його до виконання та те, що спадкоємець померлої зобов'язалась повернути борг у добровільному порядку, не можуть бути підставою для поновлення вказаного строку.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 371, ч. 1 ст. 378 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено; у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 6 листопада 2013 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 3 485 005 грн 65 коп.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 161 668 грн 56 коп. у межах вартості майна, одержаного нею у спадщину після смерті ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнуто з ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 161 668 грн 56 коп. у межах вартості майна, одержаного неповнолітньою ОСОБА_5 у спадщину після смерті ОСОБА_14; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 161 668 грн 56 коп. у межах вартості майна, одержаного нею у спадщину після смерті ОСОБА_14

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

11 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся з претензією про визнання його кредитором померлої ОСОБА_4

27 березня 2014 року ОСОБА_3 отримав нотаріально посвідчену заяву від ОСОБА_5 про те, що вона зобов'язується повернути борг ОСОБА_4 як її спадкоємець.

1 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 грошових коштів на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 6 листопада 2013 року.

8 жовтня 2015 року на виконання зазначеного вище судового рішення Солом'янським районним судом м. Києва видано п'ять виконавчих листів.

28 березня 2016 року ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва виправлено помилки у вказаних виконавчих листах.

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11 квітня 2016 року, старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 12 квітня 2016 року, державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 20 квітня 2016 року, відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропуском строку пред'явлення виконавчих документів до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом установлено, що згідно з нотаріально посвідченою заявою від 27 березня 2014 року ОСОБА_5 визнала за собою боргові зобов'язання матері - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та зобов'язалась повернути борг у добровільному порядку. Крім того, на момент відкриття спадщини ОСОБА_5 була неповнолітньою особою, тобто вона не мала повної цивільної, у тому числі процесуальної дієздатності, оскільки їй було 16 років, не могла бути стороною у цивільному процесі.

Також судом установлено, що 8 жовтня 2015 року заявник отримав виконавчі листи після закінчення строку їх пред'явлення до виконання, у зв'язку із зобов'язанням неповнолітньої - ОСОБА_5, після прийняття спадщини у добровільному порядку виконати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 6 листопада 2013 року та повернути борг. Проте після набуття ОСОБА_5 права власності на спадкове майно, набуття у 2015 році повної дієздатності, вона не виконала у добровільному порядку своїх зобов'язань, борг не повернула, унаслідок чого ОСОБА_3 отримав спірні виконавчі листи лише 8 жовтня 2015 року.

При цьому апеляційний суд не звернув уваги на те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, вони визначаються у кожному конкретному випадку залежно від фактичних обставин справи та з урахуванням загальновизнаних принципів справедливості, розумності та добросовісності.

Посилання представника ОСОБА_5 про те, що судові ухвали щодо поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання (п. 19 ч. 1 ст. 293 ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню безпідставні, так як згідно правової позиції Верховного Суду України не оскаржується в цьому випадку судові рішення про поновлення такого строку. У цій справі суди відмовили у поновлені цього строку, що є перешкодою завершення судового провадження, так як виконавче провадження є завершальною стадією судового розгляду (ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року № 6-559 цс 16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Крім того, касаційному оскарженню підлягають судові ухвали щодо заміни сторони виконавчого провадження (п. 25 ч. 1 ст. 293 ЦПК України), вирішення якого є неможливим у разі відмови у поновленні строку на пред'явлення виконавчих документів до виконання.

При цьому згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення зазначених вище положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дослідив й не оцінив доводи та надані ОСОБА_3 докази щодо поважності причин пропуску строку пред'явлення спірних виконавчих документів до виконання.

Крім того, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону не звернув увагу на те, чи є поважною причиною пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання отримання ОСОБА_3 в силу об'єктивних та правових підстав виконавчого документа після закінчення строку його пред'явлення.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_13, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта