Провадження № 2/761/5246/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Паночко О.М., Лукянчук А.О.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Ступчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про зобов'язання вчинити дії та стягнути проценти за користування коштами,-

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: зобов'язати відповідача донарахувати проценти на суму 648 527,92 долари США несвоєчасно повернуту по Договору банківського вкладу з виплатою процентів в кінці строку від 08.08.2013 року №ДФЛ-349439/01 за період з 27.08.2014 року до 01.06.2015 року включно в сумі 23 687,81 доларів США; стягнути з відповідача на користь позивача суму нарахованих процентів на суму 648 527,92 долари США несвоєчасно повернуту по Договору банківського вкладу з виплатою процентів в кінці строку від 08.08.2013 року №ДФЛ-349439/01 за період з 27.08.2014 року до 01.06.2015 року включно в розмірі 38 952,21 доларів США, зменшеному на суму утриманих податків згідно діючому законодавству України, в іноземній валюті (Доларах США) в повному обсязі однією сумою через касу банку; стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 14 871,72 долари США за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання щодо повернення суми 648 527,92 долари США, несвоєчасно повернуту по Договору банківського вкладу з виплатою процентів в кінці строку від 08.08.2013 року №ДФЛ-349439/01 за період з 27.08.2014 року до 01.06.2015 року (включно) в іноземній валюті (доларах США) в повному обсязі однією сумою через касу Банку.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.08.2013 року між сторонами був укладений договір банківського вкладу за умовами якого позивач розмістила на депозитному рахунку 600 000,00 доларів США строком до 23.08.2014 року зі сплатою 7,75% річних. 26.08.2014 року позивачу мала бути повернута сума вкладу, а також проценти за період користування коштами.

На виконання п.1.5 договору позивач 21.08.2014 року звернулась до банку із заявою про повернення вкладу. 26.08.2014 року сума вкладу та відсотки в загальному розмірі 648 527,92 долари США були перераховані на поточний рахунок позивача.

27.08.2014 року кошти за заявою позивача мали бути видані готівкою через касу банку, проте в зв'язку з рішенням НБУ про обмеження суми, яка може бути видана на добу такі кошти не було видано. Так як позивач не погодилась з такими діями працівників банку, було подано позов до суду та за рішенням суду стягнуто суму вкладу та відсотки за користування коштами.

Кошти за рішенням суду було видано лише 02.06.2015 року. За період з 27.08.2014 року (день коли мав бути повернутий вклад) до 02.06.2015 року (по час фактичного повернення коштів) проценти нараховувались на несвоєчасно повернуту суму вкладу не в розмірі 7,75 % річних, який визначений умовами договору, а в розмірі 3% річних, виходячи з умов Договору банківського рахунку фізичної особи.

Позивач з посиланням на правову позицію Верховного суду України у постанові від 25.12.2013 року у справі №6-140цс13 вважає, що перерахування коштів на поточний рахунок, але ненадання можливості використання цих коштів не свідчить про виконання Банком своїх зобов'язань, а тому слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. А тому Банк має виплатити три відсотки річних та відсотки за користування коштами у розмірі 7,75% річних, що на суму 648 527,92 доларів США за період з 27.08.2014 року по 01.06.2015 року за 279 днів складає 38 952,21 доларів США, а з врахуванням тієї обставини, що Банком нараховувались відсотки в розмірі 3% річних та нараховано 15 264,40 доларів США, тому Банк має донарахувати 23 687,81 доларів США. Крім того, за той же період часу з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 3% річних в сумі 14 871,72 долари США.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що банком в повному обсязі виконані зобов'язання за договором депозиту, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок. А тому не може бути нараховано відсотки в розмірі, який передбачений умовами депозитного договору. Крім того, представник відповідача послався на правові позиції Верховного Суду України при розгляді справ №6-36цс15 від 10.06.2015 року, №6-1891цс15 від 11.11.2015 року, 6-2861цс15 від 02.03.2016 року, №6-338цс16 від 11.05.2016 року, №6-302цс16 від 27.04.2016 року, які мають бути застосовані до даних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ч.1 ст.1061 ЦК України).

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч.5 ст.1061 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1066 та ч. 1ст.1067 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

У силу ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в судовому засіданні, 08 серпня 2013 року між сторонами укладено договір № ДФЛ-34939/01 банківського вкладу, відповідно до умов якого позивач розмістила у банку грошові кошти у розмірі 600000 доларів США строком до 23 серпня 2014 року зі сплатою відсотків у розмірі 7,75% річних.

Відповідно до п.1.5. договору банківського вкладу нараховані на суму вкладу проценти сплачуються одночасно з поверненням вкладу шляхом безготівкового перерахування відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок вкладника.

Повернення вкладу здійснюється в дату повернення вкладу, що визначається в п.1.3. цього договору, при наявності заяви про повернення вкладу, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в сумі вкладу та нарахованих на вклад процентів на поточний рахунок вкладника

06 червня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського рахунку фізичної особи - резидента № 223028101, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 та здійснює за дорученням клієнта операції за рахунком відповідно умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Згідно з п.1.2. договору банківського рахунку дія цього договору буде поширюватись також на будь-які інші поточні рахунки (крім карткових), що будуть відкриті банком клієнту в майбутньому протягом строку дії цього договору.

Пунктом 4.1. договору банківського рахунку встановлено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку і діє до дати закриття рахунку.

У своїй заяві від 08 серпня 2013 року позивач просила відповідача повернути вклад у розмірі 600000 доларів США, що розміщений за договором банківського вкладу з виплатою процентів в кінці строку №ДФЛ-349439/01 від 08 серпня 2013 року та нараховані на нього відсотки, в дату закінчення цього договору.

Відповідно до п.1.3. договору банківського вкладу датою повернення вкладу є 23 серпня 2014 року.

Згідно з п.1.5. договору банківського вкладу у випадку, якщо дата повернення вкладу та нарахованих процентів припадає на неробочий день банку - повернення вкладу здійснюється не пізніше першого робочого дня банку, наступного за датою повернення вкладу.

На виконання вимог умов договору 26 серпня 2014 року банком була перерахована сума вкладу та нараховані проценти на поточний рахунок вкладника НОМЕР_1, що підтверджується випискою по рахунку.

Пунктом 6.2. договору банківського вкладу встановлено, що договір втрачає силу з моменту повернення банком вкладнику суми вкладу та процентів, нарахованих на вклад.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.03.2015 року, перерахувавши 26.08.2014 року на поточний рахунок вкладника вклад в сумі 600 000,00 доларів США та нараховані проценти за вкладом в сумі 48 527,92 долари США, банк виконав свої зобов'язання за договором банківського вкладу №ДФЛ-349439/01 від 08.08.2013 року.

26.08.2014 року з моменту надходження суми вкладу та нарахованих процентів за вкладом на поточний рахунок позивача договір банківського вкладу припинив свою дію.

Оскільки дані обставини встановлені рішенням суду, вони у відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Зазначеним рішенням суду стягнуто з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти, які знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_1, який відкрито на ім'я ОСОБА_3 за договором банківського рахунку № ДФЛ-349439/01 в сумі 648527,92 доларів США.

Рішення набрало законної сили та видано виконавчий лист.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, кошти на виконання рішення суду в сумі 648 527,92 доларів США позивач отримала 02.06.2015 року.

Позивач в позовній заяві посилається на правові позиці Верховного Суду України у справах №6-140цс13 від 25.12.2013 року, 6-247цс14 від 28.01.2015 року, 6-39цс13 від 29.05.2013 року, але суд не може взяти до уваги зазначені правові позиції, оскільки правовідносини за Договором депозиту припинені між сторонами 26.08.2014 року, кошти вкладу разом із відсотками в повному обсязі перераховані на поточний рахунок позивача.

А тому враховуючи, що позивач заявляла вимоги про нарахування процентів за умовами договору банківського депозиту, проте в судовому засіданні встановлено, що його умови належним чином виконані, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про зобов'язання вчинити дії та стягнути проценти за користування коштами - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г.Притула