У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства „Здолбунівкомуненергія на рішення Здолбунівського районного суду від 24 травня 2016 року у справі за позовом Комунального підприємства „Здолбунівкомуненергія до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, індексу інфляції та трьох процентів річних,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року КП „Здолбунівкомуненергія звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, індексу інфляції та трьох процентів річних.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 24 травня 2016 року позов задоволено частково. З відповідача ОСОБА_2 на користь КП „Здолбунівкомуненергія стягнуто 9710 грн. 39 коп. за використану теплову енергію, 5063 грн. 94 коп. інфляційних втрат та 677 грн. 30 коп. трьох відсотків річних за період з 15 жовтня 2011 по 15 квітня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивач посилався на те, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 11 ЦК України та не взяв до уваги, що відповідно до ст. 179 ЖК України та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2016 року, власник квартири зобовязаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктами 23 і 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 3 жовтня 2007 року, споживач зобовязаний щомісячно до 20 числа наступного місяця здійснювати оплату за використану теплову енергію. При невиконанні даної вимоги борг стягується у судовому порядку.

Відповідачка подала суду документи, які підтверджують, що вона була співвласником квартири АДРЕСА_1. Ця квартира була придбана під час її шлюбу зі ОСОБА_2

Будь-яких доказів про те, що квартира належить на праві власності лише ОСОБА_2, у справі не має.

Покликаючись на ці обставини, позивач рішення місцевого суду в частині відмови йому у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з обох відповідачів заборгованості за спожиту теплову енергію вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його у цій частині скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення його вимог про солідарне стягнення заборгованості з обох відповідачів у повному обсязі.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 рішення місцевого суду вважала законним та обґрунтованим і просила апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором чи законом.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Такий же обов'язок закріплено положеннями ст. ст. 67 і 68 Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковий період.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житло-комунальні послуги у вигляді пені в установленому законом чи договором розмірах. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і в п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з теплопостачання холодної та гарячої води і водовідведення, положення якого мають характер юридичних обов'язків і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

З матеріалів справи вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 протягом періоду, за який позивач просить суд стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію, індекс інфляції та три проценти річних, на підставі договору купівлі-продажу від 2 грудня 2003 року був відповідач ОСОБА_2, з яким позивач уклав договір про надання послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання (а. с. 4, 8, 32, 38).

Рішенням Здолбунівського районного суду від 30 червня 2009 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано. Цим же рішенням встановлено, що сторони більше пяти років проживають окремо (а. с. 33).

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Проте позивачем норми закону або ж пункту договору, на підставі яких відповідачі у справі повинні були б нести перед ним солідарну відповідальність, суду не навів.

Помимо викладеного, враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_1 у квартирі № 22 на вул. Незалежності, 34, у м. Здолбунові не проживала і зареєстрована в ній не була, а, отже послуг позивача з теплопостачання не отримувала, зважаючи на те, що власником цієї квартири згідно із правовстановлюючими документами був відповідач ОСОБА_2, з яким позивачем був укладений договір про надання послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, прийшов до цілком обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, індексу інфляції та трьох процентів річних підлягають задоволенню частково лише в частині вимог щодо відповідача ОСОБА_2, оскільки саме між ОСОБА_2 і КП „Здолбунівкомуненергія виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідно до вимог закону суд першої інстанції на підставі повно встановлених обставин справи та належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення вимог позивача лише стосовно відповідача ОСОБА_2, апеляційний суд підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Здолбунівкомуненергія відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: