Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/164/16-ц
Провадження №: 2/332/639/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства

«УкрСиббанк»

до ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

та за зустрічним позовом

ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства

«УкрСиббанк», 3-ї особи: ОСОБА_3, ОСОБА_2

про розірвання договору про надання споживчого кредиту,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у сумі 17500,00 доларів США, а ОСОБА_4 зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 20 грудня 2027 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,3% річних. Строк плати процентів встановлено з 01 по 10 число кожного місяця.21 вересня 2010 року між банком, ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір №1 про переведення боргу за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 грудня 2006 року. Новий боржник ОСОБА_1 прийняв на себе зобовязання ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором. На дату укладання договору про переведення боргу заборгованість первісного боржника за кредитним договором становила 9488,24 доларів США. На підтвердження зміни зобовязань між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 21.09.2010р. укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту, умовами якої визначено, що до ОСОБА_1 перейшли всі права та обовязки, передбачені кредитним договором, в тому числі щодо повернення кредиту та плати за кредит. Сторони встановили, що для ідентифікації договору може застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладанні №0,так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку №0. Відповідно до Додаткової угоди №2 від 21 вересня 2010року було змінено графік погашення кредиту та позивач і відповідач ОСОБА_1 домовилися, що за користування кредитними коштами понад встановлений термін, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за ставкою в подвійному розмірі від ставки, встановленої умовами договору. 13 листопада 2013 року укладено Додаткову угоду № 3 до кредитного договору між тими самими сторонами, відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів з 01 по 25 число (включно) кожного місяця. Для забезпечення виконання зобовязань відповідача ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.12.2006 року було укладено наступні договори поруки: між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 за №243956 від 21 вересня 2010 року; між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 за № 243957 від 21 вересня 2010 року. Відповідно до умов договорів поруки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобовязались відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є солідарною. Всупереч умовам кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання. 12 жовтня 2015 року відповідачам направлено вимоги про погашення заборгованості, однак вимоги банку залишені без задоволення. Згідно з п.7.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості на дату нарахування такої пені. Станом на 12.01.2016 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом становить 7903доларів США 50 центів, з яких: 7104 доларів СШУ 32 цента кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з березня 2015 року 504,00доларів США; 799доларів США 18 центів заборгованість по процентами. Заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 12.01.2016 року складає 5519,76грн., з яких: 2298,73грн.-пеня за прострочення сплати кредиту; 3221,03грн. пеня за прострочення сплати процентів. Просять суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1таМакаренкова А.В. і солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 7903,50доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 5519,76грн., а також стягнути з відповідачів судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про розірвання договору про надання споживчого кредиту, яка в подальшому була уточнена. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що при укладенні договору банком, в порушення вимог ч.1 ст.15, ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст.2,3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, йому не було надано необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість свідомого і компетентного вибору, а саме беручи до уваги, що кредитний договір укладено в іноземній валюті, банк був зобовязаний під час укладення кредитного договору попередити його про те, що валютні ризики в ході виконання зобовязань за кредитним договором несе саме він, та надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Отже, відповідно до абз.2 ч.12 ст.10 Закону банк був зобовязаний попередити позичальника, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору при застосуванні вказаної методики. Крім того, статтею 651 ЦК України передбачено право боржника заявити вимогу про розірвання договору в разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Вважає, що істотною зміною умов договору є суттєве підвищення курсу долара США майже у три рази, у звязку із чим виникло подорожчання кредитного договору у три рази. Та, якби можливо було передбачити таку обставину, він цей договір не уклав би ні в якому разі. На підставі викладеного, вважає, що виникає необхідність у припиненні правовідносин (п.7 ч.2 ст.16 ЦК України) шляхом розірвання спірного кредитного договору з метою захисту його порушеного права як споживача, який придбав продукцію у кредит.

Представник позивача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та в обґрунтування доводів послався на письмові заперечення, долучені до матеріалів справи, відповідно до яких зазначено, що розірвання(зміна) договору у звязку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобовязань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін. При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у частині першій статті 651 ЦК України. Із вимогою про розірвання кредитного договору №0 від 20 листопада 2006 року або його зміну ОСОБА_1 до банку не звертався. Вважають, що позивач ОСОБА_1 також не надав суду доказів всіх умов, необхідних для розірвання кредитного договору у звязку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, оскільки укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок підвищення курсу валюти відносно гривні та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що підвищення курсу валюти відносно гривні не настане. Крім того, вважають, що обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на правові норми, які набули чинності після укладення кредитного договору, а саме вимоги ст.ст.2,3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, щодо ненадання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість свідомого і компетентного вибору. Також наголошують, що аргументи ОСОБА_1 про недотримання банком вимог ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» спростовуються п.9.13 тексту кредитного договору, в якому вказано, що перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, і своїм підписом позичальник підтвердив отримання від банку всієї необхідної інформації.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися і від них не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в звязку з чим суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи без їх участі, проти чого представники сторін не заперечували.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень проти первісного позову пояснив, що 13.11.2013 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 3 щодо зміни графіку повернення кредиту, відповідно до якої, змінено строки повернення процентів та зазначено, що проценти сплачуються з 01 по 25 число кожного місяця, чим фактично, на думку відповідачів, збільшено обсяг відповідальності поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без їх згоди, а тому вважають, що порука припинилася та вся відповідальність повинна покладатися лише на відповідача ОСОБА_1. Зустрічні позовні вимоги відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_6, як його представник, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у зустрічному позові.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Зі Статуту ПАТ «УкрСиббанк»(нова редакція) вбачається, що рішенням Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» у звязку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобовязаннях Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк»(а.с.45-48). ПАТ «УкрСиббанк» включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується витягом з ЄДР(а.с.49-51). Національним банком України 24 грудня 2001 року АКІБ «УкрСиббанк», зареєстрованому НБУ 28 жовтня 1991 року за номером 57, видана банківська ліцензія № 75 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»(а.с.44), а також наданий дозвіл № 75-2 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу(а.с.41-43).

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20 грудня 2006 року встановлено, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»(який на теперішній час змінив найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» і виступає правонаступником по всіх правах та зобовязаннях акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк») і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобов'язання, а саме: кредитор надав позичальникові кредит в іноземній валюті у сумі 17500 доларів США 00 центів. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 88375,00грн. за курсом НБУ на день укладання договору. Кредит надається на придбання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. За користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 11,3% річних. Строк повернення кредиту не пізніше 20 грудня 2027 року(5-9).

Положеннями ст. 520 ЦК України передбачено, що боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою(переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобовязанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається кредиторові(ст. 513 ч.1 ЦК України). 21 вересня 2010 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено Договір №1 про переведення боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 грудня 2006 року, відповідно до умов якого первісний боржник ОСОБА_4 перевела свій борг на нового боржника ОСОБА_1, який підтвердив, що умови основного договору йому відомі, він їх повністю розуміє і погоджується з ними та приймає на себе всі зобовязання позичальника, що передбачені основним договором, у тому числі щодо повернення кредиту та сплати плати за кредит, а також будь-які інші зобовязання позичальника, що випливають з умов основного договору. На дату укладення цього договору заборгованість первісного боржника перед кредитором за основним договором за строковою сумою основного боргу складає 9488,24доларів США; за використання кредитних коштів за основним договором встановлена процентна ставка в розмірі 11,3 процентів річних (а.с.10).

21.09.2010 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 20 грудня 2006 року відповідно до умов якої сторони домовились на підставі договору про переведення боргу № 1 від 21 вересня 2010 року замінити у договорі зобовязану сторону позичальника на нового позичальника. Сторони домовились, що новий позичальник згідно умов договору сплачує банку комісію за управління кредитом при переведенні боргу у розмірі 2,0% від суми залишку за кредитним договором(а.с.11).Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 21 вересня 2010 року було змінено графік погашення кредиту та позивач і відповідач ОСОБА_1 домовилися, що за користування кредитними коштами понад встановлений термін, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за ставкою в подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором(а.с.12-14). 13 листопада 2013 року укладено Додаткову угоду № 3 до кредитного договору між тими самими сторонами, відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів та строк їх сплати встановлено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти(а.с.15-17).

Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України.

Як встановлено судом, 21 вересня 2010 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено Договір №1 про переведення боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 грудня 2006 року, відповідно до умов якого первісний боржник ОСОБА_4 перевела свій борг на нового боржника ОСОБА_1, останній підтвердив, що умови основного договору йому відомі, він їх повністю розуміє і погоджується з ними та приймає на себе всі зобовязання позичальника, що передбачені основним договором, у тому числі щодо повернення кредиту та сплати плати за кредит, а також будь-які інші зобовязання позичальника, що випливають з умов основного договору. Цей договір укладений у письмовій формі, тобто у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання по якому відбулося переведення боргу. Таким чином, на підставі наданих позивачем належних письмових доказів судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки. Разом з тим, факт укладення вищевказаного договору, в судовому засіданні не оспорювався.

В забезпечення виконання зобовязань за укладеним договором про надання споживчого кредиту були укладені: договір поруки № 243956 від 21 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, договір поруки № 243957 від 21 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 Згідно п.1.1.вказаних договорів поруки, поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобовязались перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20грудня 2006 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителю добре відомі всі умови основного договору та у випадку його зміни поручитель підписанням цього договору підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін(п.2.1)(а.с.18-19, 20-21).

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідальність поручителя також передбачена ст. 554 ЦК України, відповідно до якої у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.1.3, 1.4 вищевказаних договорів поруки, поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Пунктом 3.1.укладених договорів поруки передбачено, що ці договори набирають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та діють до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором.

Пунктами 2.2. договорів поруки, укладених з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги(рекомендованим листом).Відповідно до пунктом 5.7 договорів поруки, листування між сторонами за цими договорами здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень(рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі 6 цих договорів. Підтвердженням факту відправлення повідомлення(рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, наданої позивачем, загальна сума заборгованості за кредитом ОСОБА_1, який на теперішній час є боржником відповідно до укладеного 21 вересня 2010 року договору №1 про переведення боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 грудня 2006 року, станом на 12.01.2016 року складає 7903,50доларів США, з яких: 7104,32доларів США - кредитна заборгованість, 799,18доларів США заборгованість по процентам, 2298,73грн.- пеня за прострочення сплати кредиту, 3221,03грн. пеня за прострочення сплати процентів(а.с.30-36).

Згідно ст. 526 ЦК України , зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами/з простроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.Відповідно до п. 5.5 договору про надання споживчого кредиту сторони, керуючись чинним законодавством України погодили, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит.

З вимог від 12.10.2015 року, надісланих за вих. № 30-11/29642, № 30-11/29643, № 30-11/29644 на адресу відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 вбачається, що відповідачі попереджалися банком про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитом -366,48доларів США та простроченої заборгованості по процентам -511,93доларів США, а у випадку неусунення цих порушень, банк вимагав виконання зобовязання за кредитним договором у повному обсязі, а саме сплати заборгованості по поверненню суми кредиту у повному обсязі, сплати нарахованих процентів, що разом становить 7616доларів США 25 центів. Отже, відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було повідомлено, що позичальник ОСОБА_1 свої кредитні зобовязання не виконує, тому їм, як поручителям, було запропоновано погасити виниклу заборгованість за кредитним договором(а.с.22-27). Підтвердженням факту отримання вказаних вимог відповідачами є повідомлення про вручення поштового відправлення(а.с.28-29). Отже, у звязку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, банк використав передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України та п.5.5. кредитного договору право на дострокове повернення позики, надіславши 12.10.2015 року вимогу, у тому числі поручителям, про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із нею платежів. Таким чином, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. У разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Саме такий правовий висновок міститься у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 вересня 2015 р. у справі № 6-933цс15, від 23 вересня 2015р. у справі № 6-352цс15, від 11 листопада 2015 р. у справі № 6-2056цс15, від 2 грудня 2015р. у справі № 6-1707цс15.

У статті 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки. Згідно з положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Договорами поруки укладеними з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цих договорів встановлено, що вони діють до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобовязань боржника. Отже, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобовязання або у звязку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково. Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й міг предявити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 липня 2015р. у справі № 6-616цс15).Вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів були надіслані відповідачам 12.10.2015 року та отримані: 06.10.2015року ОСОБА_2, 21.10.2015р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3. З позовом до суду банк звернувся 20.01.2016 року, а тому порука відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з урахуванням вимог ч.4 ст. 559 ЦК України не є припиненою. Разом з тим, представник відповідача ОСОБА_6, незважаючи на те, що він має повноваження на представництво інтересів лише одного відповідача ОСОБА_1, в запереченнях проти первісного позову посилався на порушення законних прав всіх відповідачів, зокрема і відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Але, відповідно до вимог ч.1,3 ст. 32 ЦПК України кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Співучасники можуть доручити вести справу одному із співучасників, якщо він має повну цивільну процесуальну дієздатність. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 доручали представнику відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 вести справу у їх інтересах. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_6 в тій частині, що внаслідок зміни графіку повернення кредиту, відповідно до якого змінено строки сплати процентів, а саме з 01 по 25 число кожного місяця, фактично було збільшено обсяг відповідальності поручителів, а тому порука припинилася, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязанння, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відстуності на це згоди поручителя та із зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобовязання, забезпеченого порукою. Згоди поручителя на зміну умов основного договору, внаслідок яких обсяг його відповідальності не збільшується, не вимагається. Отже, укладення з відповідачем ОСОБА_1 додаткової угоди № 3 від 13 листопада 2013 року щодо зміни графіку повернення кредиту, відповідно до якої змінено строки повернення процентів з 01 по 25 число кожного місяця замість з 01 по 10 число кожного місяця, не є зміною умов основного договору, що потягло збільшення обсягу відповідальності поручителів, оскільки відповідальність поручителів у звязку з встановленням іншого графіку внесення щомісячних платежів ніяким чином не збільшується.

Крім того, при вирішені спору по суті, суд враховує, що норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

В судовому засіданні встановлено і підтверджено належними письмовими доказами той факт, що ОСОБА_4 дійсно отримала кредитні кошти у розмірі 17500доларів США.В подальшому між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір про переведення боргу, але після переведення боргу на боржника ОСОБА_1 останній належним чином не виконував свої зобовязання за укладеним договором, у звязку з чим утворилась заборгованість, а тому у позивача виникло право вимагати задоволення своїх вимог шляхом предявлення позову про дострокове стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Разом з тим суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання договору про надання споживчого кредиту не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим порушенням шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В обгрунтування зустрічного позову ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_6, посилається, що в порушення вимог ст.11, ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст.2,3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, перед укладанням кредитного договору банк не надав йому умови кредитування. Разом з тим, враховуючи, що кредитний договір укладено в іноземній валюті, банк був зобовязаний попередити про те, що валютні ризики в ході виконання зобовязань за кредитним договором несе саме він, а також про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж можно було очікувати під час укладення договору.

Положеннями ч.1 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Частиною другою ст. 652 ЦК України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті,-змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникненн при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Виходячи зі змісту ст. 652 ЦК України, для застосування цих норм стороною має бути доведено існування одночасно усіх чотирьох умов. Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства проголошує свободу договору. Цей принцип передбачає(ст. 627 ЦК України), що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на свій власний розсуд та вільно погодився на укладення договору№ 1 про переведення боргу за договором про надання споживчого кредиту від 20 грудня 2006 року, відповідно до якого первісний кредитор ОСОБА_4 перевела на нього свій борг, та підписанням цього договору він підтвердив, що умови основного договору йому відомі, він їх повністю розуміє і погоджується з ними та приймає на себе всі зобовязання позичальника, що передбачені основним договором, у тому числі погодився з усіма суттєвими умовами цього договору, у тому числі про кредитування в іноземній валюті. Згідно п.п.15,16 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого сууду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини, суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти. Разом з тим, при вирішені зустрічного позову, суд також враховує, що договір про надання споживчого кредиту між банком та первісним боржником ОСОБА_4 укладено 20 грудня 2006 року, в той час як Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджені постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808.

На підставі вище виклад еного, суд вважає, що відповідачем ОСОБА_1 його зустірічні позовні вимоги про розірвання договору про надання споживчого кредиту не були підтверджені належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у загальному розмірі 2869,30грн., сплачена позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст.3, 520,521,525,526,553,554,625,627,629,638,651,652,1050,1054 ЦК України, ст. ст. 10,11,60,88, 209,212,213-215,218ЦПК України , суд , -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з кожного окремо, як із солідарних з позичальником ОСОБА_1 боржників, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0( в системі обліку банку №0) від 20 грудня 2006 року у загальному розмірі 7903,50 доларів США(сім тисяч девятсот три долара США 50 центів) та пеню у розмірі 5519,76грн.(пять тисяч пятсот девятнадцять грн. 76 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 956,43грн. (девятсот пятдесят шість грн. 43 копійки) з кожного.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», 3-ї особи: ОСОБА_3, ОСОБА_2 про розірвання договору про надання споживчого кредиту відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Андрюшина Л.А.