Справа №442/5234/16-ц
Провадження №2/442/1851/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

з участю секретаря - Кондратів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобич цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 17968,83 дол. США та 118 227,16 грн., судові витрати в розмірі 8681,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.12.2005 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №1143/05-Ф, за яким остання отримала від банку кредит в сумі 26 550 дол. США строком до 18.12.2020 року зі сплатою 12,00 % річних за користування кредитом. Позичальник зобов'язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно Кредитного договору.

24.09.2014 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1143/05- ф від 20.12.2005 року. Поряд з цим, з метою забезпечення виконання зобовязань між позивачем та ОСОБА_6, ОСОБА_7 20.12.2005 року було укладено договори поруки, за умовами якого поручителі відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Станом на 11.04.2016 року у боржника виникла заборгованість, яка становить : 17968,83 дол. США, а саме: заборгованість за кредитом ( у тому числі прострочена) 14983,23 дол. США; 2985,60 дол. США; пеня за прострочення сплати кредиту -118 227,16 грн..

Представник позивача в судове засідання, подав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог, відсутність заперечень відносно заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2І та представник відповідачів ОСОБА_8 позову не визнали з підстав, викладених у письмовому заперечені на позов. Зокрема через те, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, тому підлягає застосуванню законодавство щодо захисту прав споживачів. Разом з тим, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у нього права предявлення вимоги до поручителів про виконання ним солідарного обовязку з боржником зобовязання не протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням.

Вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, оцінивши зібрані по справу докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 грудня 2005 року між та Відкритим акціонерним товариством комерційнийбанк «Надра» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №1143/05-Ф, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала у банку кредит в сумі 26550 дол. США строком 180 місяців, з кінцевим терміном повернення 18.12.2020 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом з цільовим призначенням проведення розрахунків по договору купівлі - продажу №4462 від 20.12.2005року, придбання квартири №3, що знаходиться в м. Дрогобич по вул. Підвалля, будинок №10.

Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 383 дол. США ( п.3.3.2).

Пунктом 3.5. передбачено нарахування плати за управлення кредитом, прострочені відсотки, пені, штрафів, простроченої суми кредиту.

Поряд з тим, між позивачем та ОСОБА_2 20.12.2005 року укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору, за якою сторони домовились доповнити розділ Договору п. 4.3.17 сплатити одноразово не пізніше дати видачі кредиту комісію за управління кредитом в розмірі еквівалентному 200 дол. США по курсу НБУ на момент видачі кредитних коштів; та п. 4.3.17 плата за управління кредитними коштами із розрахунку 0,3% від сум залишку заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього терміну кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу. Плата сплачується в повному обсязі на відповідний рахунок за кожний календарний місяць, протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом (а.с.25).

24.09.2014 року між сторонами було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору. За умовами Додаткового договору від 24.09.2014 «Про внесення змін та доповнень №2 до Кредитного Договору №1143/05-Ф від 20.12.2005р.» з Додатком №1 до нього Відповідач-1 зобовязувався:

- за п.2.2.6. у змінений строк користування кредитними коштами до 18 грудня 2025 року (включно) (п.2.2.9) повернути кредит (15004,60 дол. США, додаток №1) та сплатити проценти у валюті кредиту (15,6% (п.2.1.) або збільшені на 4% проценти у вигляді Стандартної процентної ставки 1 (п.2.2.) у разі застосування Банком права застосувати Стандартну процентну ставку 1 (п.2.2.1.) шляхом внесення готівки або перерахування коштів на транзитний рахунок (№ 4001 (п. 1.3.) в Банку (п.2.2.5) у вигляді Ануїтентних платежів у розмірах (255,13 дол. США (колонка 5 «сумма платежа» Додатку 1)), строки (протягом 134 місяців Додатку 1) та з періодичністю (15 числа щомісячно починаючи з 15.10.2014 колонка 5 «дата платежа» Додатку 1)), що визначені у Графіку платежів.

- за п.3.2. у разі відмови Банку від подальшого кредитування не пізніше 60 календарних днів з дня отримання відповідної Вимоги від банку достроково повернути Банку кредит, сплатити нараховані відповідно до умов Договору проценти за користування ним, а також виконати інші боргові зобовязання за Кредитним договором.

Позивачем подано розрахунок заборгованості за таким кредитним договором станом на 11.04.2016 року у боржника виникла заборгованість, яка становить : 17968,83 дол. США, а саме: заборгованість за кредитом ( у тому числі прострочена) 14983,23 дол. США; 2985,60 дол. США- заборгованість по сплаті відсотків; пеня за прострочення сплати кредиту -118 227,16 грн..

При цьому суд бере до уваги твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що Згідно відомостей колонки «загальна сума проплати» таблиці «загальна сума платежів клієнта по кредиту» у долученому до позову Позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за договором № 1143/05-Ф від 20.12.2005р. станом на 11.04.2016р. останній платіж в сумі 150,02 доларів США вчинений ОСОБА_2 17.08.2015 року, а разом за період з 05.01.2006 по 17.08.2015 значиться 41489,17 доларів США, із яких Позивачем самостійно розподілено на погашення: - тіла кредиту 11566,77 доларів США; - відсотків по кредиту 23380,02 доларів США;- комісії по кредиту 6376,36 доларів США;- пені по кредиту 166,02 доларів США.. Зокрема платіж за 19.09.2012 року за мінусом 1675,49 грн. віднесений на комісію.

Зменшення відрахувань на погашення тіла кредиту зумовлює збільшення нарахувань у вигляді сплати суми відсотків по кредиту. Доказів законності зменшення призначених для погашення кредиту (тіла) платежів на суму платежів в рахунок оплати комісії за управління кредитом всупереч положенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та Закону України «Про захист прав споживачів» Позивач не надав.

Так, постановою Верховного суду України від 14 вересня 2016 року № 6-223 цс16 зазначено, що законодавець встановлює спеціальний порядок стягнення як поточної заборгованості, так і дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). За своїм змістом частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є нормою, що встановлює особливий порядок врегулювання вимог кредитодавця у разі неналежного виконання умов договору споживчого кредиту, що відрізняється від задоволення вимог кредитора за договором банківського кредиту, на який положення законодавства про захист прав споживачів не поширюються.

За положеннями пункту 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту».

Так, з метою забезпечення виконання зобовязань за таким кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 20.12.2005 року було укладено договір поруки. Відповідно до умов Договору поруки він зобовязувався в повному обсязі відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобовязань перед Банком, що виникли з Кредитного договору.

Також окремо укладено договір поруки з ОСОБА_7 20.12.2005 року.

Разом з тим, що між позивачем та ОСОБА_9 24.09.2014 року було укладено договір поруки ( і до такого вимоги не заявлені). Відповідно до умов Договору поруки він зобовязувався в повному обсязі відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобовязань перед Банком, що виникли з Кредитного договору.

Зокрема, п.2.1., 2.2. договору поруки передбачено обовязковість направлення вимоги до поручителя про необхідність погашення заборгованості.

24.09.2014 року між позивачем та ОСОБА_7 було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки від 20.12.2005 року, зокрема за п.1.3. такого договору поручитель зобовязується виконати зобовязання в тому порядку та розмірі, який встановлено для позичальника кредитним договором з урахуванням змін та доповнень до нього, в тому числі, у разі збільшення розміру зобовязань позичальника за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність.

Банк достроково вимагає стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, не надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, доказів такому не надано, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, шляхом звернення з даним позовом змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-990цс15 від 27 січня 2016 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), що має місце в даному випадку, такий строк настав 17.02.2016 року (останній платіж 17.08.2015), а до суду позивач звернувся 18.07.2016 року ( поштовий конверт -34), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, однак банком відповідачам не було направлено вимогу - попередження щодо негайного повернення суми заборгованості

Отже, позов до поручителів подано з пропуском встановленого шестимісячного строку, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення і в цій частині вимог, оскільки договори поруки є припиненими.

Таку правову позицію, яка є обов»язкою за ст. 360-7 ЦПК України для всіх судів, висловив Верховний суд України 11 листопада 2015 року по справі № 6-2056цс15.

Більше того, застосування солідарного стягнення суми боргу з відповідачів, які є боржниками та поручителями за різними договорами поруки, тобто солідарне стягнення допускається лише у разі зобов'язання за яким наступає відповідальність боржника і поручителя за порушення умов кредитного договору. У разі наявності кількох договорів поруки з різними поручителями відносно одного кредитного зобов'язання, то солідарна відповідальність можлива щодо кожного поручителя і боржника окремо.

Оскільки кожен з поручителів уклали з банком окремі договори поруки, то позовні вимоги щодо солідарної відповідальності поручителів перед банком є також безпідставними.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України розумний строк визначається у кожній конкретній справі з урахуванням справедливого і своєчасного її розгляду, складністю справи; поведінкою заявника; процесуальними діями суду, але не більше строку, визначеного частиною першою статті 157 ЦПК.

Крім цього за положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (постанова Верховного Суду України №6-3176цс16 від 17.02.2016 року).

Як встановлено судом, 24.09.2014року між ПАТ КБ»Надра» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір про внесення змін і доповнень №2 до Кредитного договору №1143/05-Ф від 20.12.200року , згідно якого змінено умови договору, зокрема стандартна процентна ставка, строк користування кредитними коштами та ін.. Однак всупереч вимогам закону, додатковий договір був укладений без погодження з поручителем ОСОБА_3, а тому за таких осьавин суд вважає поруку за договором поруки від 20.12.2005року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 припиненою.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про порушення з боку банку щодо порядку стягнення заборгованості, нарахування такої за кредитним договором, порядку дострокового погашення заборгованості виходячи з даних правовідносин, а також у звязку з припиненням окремих договорів поруки, таким чином у задоволені позову слід відмовити у цілому.

Відповідно до п.22 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час подання позову оскільки уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, звільнено від сплати судового збору, проте в позовних вимогах відмовлено, судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави.

У звязку з вищевикладеним, на підставі ст. ст.10,11,60,61,88,212-215ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1143/05-Ф від 20.12.2005 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя Нагірна О.Б.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 листопада 2016року.