У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Панька В.Ф., Мацунича М.В.

при секретарі - Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 8 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.10.2012 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики , за умовами якого позивачка позичила відповідачу 5000 дол. США на строк до 18.04.2013р., що підтверджується договором позики.

З цієї суми відповідач повернув їй: 27.04.13р. - 600 дол.США, 20.06.2013 р.-800 дол.США, 01.08.13р. - 1500 дол.США, 01.09.13р. - 600 дол.США, 06.11.2013 р. -500 дол.США. Всього : 4000 дол. США. Термін повернення коштів сплив більше 2.5 років, а відповідач вказані кошти не повернув. Згідно курсу дол. США відображеного на офіційному сайті НБУ станом на 17.10.15р. вартість 1 дол. становить 21.69 грн., тобто борг відповідача становить 21690 грн.(1000 дол.США). Оскільки відповідач є боржником, то зобов'язаний сплачувати їй проценти за користування грішми та згідно договору пеню 1 % за кожний день прострочення від простроченої суми 16772 дол. США, що становить 363784,68 грн. Тому просила стягнути на її користь 385474 грн. з яких 21690 грн. основний борг та 363784,68 грн. пені.

В процесі розгляду справи позивачка подала заяву згідно якої просила стягнути 21690 грн. основного боргу, 79385 грн. 40 коп. пені за період з 18.10.2014 - 18.10.2015 рр. та 14 562, 44 грн. індексу інфляції на заборгованість з квітня 2013 р. по 31 грудня 2015 року. Вирішити питання судового збору.

Рішенням суду позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача заборгованість у сумі 86252, 44 грн. з яких : 21690 грн. - сума основного боргу, 14 562, 44 грн. індексу інфляції на заборгованість з квітня 2013 р. по 31 грудня 2015 року, 50000 грн. пені за період з 18.10.2014 - 18.10.2015 рр.

З цим рішенням не погодився відповідач, порушив питання про його зміну зменшивши розмір пені за прострочення виконання договору позики до суми 21690 грн. та відмовити у позовних вимогах по стягненню з нього 14562,44 грн. індексу інфляції на заборгованість з квітня 2013 р. по 31 грудня 2015 р.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав.

Представник позивача вважав, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги: суд першої інстанції дійшов помилково до висновку про можливість стягнення з нього інфляційного збільшення суми боргу, стягнення з нього пені у розмірі 50000 грн. є несправедливим, через несплату судового збору безпідставно відкрито провадження у справі.

Ці доводи є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апелянтом факт наявності основного боргу за договором позики від 18.10.12 р. у розмірі еквіваленту 1000 дол.США що становить 21690 грн. не оспорюється, однак стверджується, що в борг було взято долари США і повернення боргу в цій валюті не передбачає стягнення інфляційних нарахувань. Однак, в п.1 договору позики зазначено, що позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в сумі 40 000 грн.,еквівалент 5 000 доларів США за середнім курсом комерційних банків м.Ужгорода станом на 18 квітня 2012 р., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Крім цього, в п.3 визначено, що позичальник зобов'язується на вимогу позикодавця повернути грошові кошти у гривнях, еквівалентні 5000 дол.США з урахуванням індексу інфляції за весь період дії Договору або з урахуванням зміни курсу НБУ щодо дол.США на день вимоги (сума вимоги розраховується наступною формулою : 5000 дол.США х курс НБУ дол.США за одиницю на день вимоги + інфляція гривні + 3 % річних + моральна шкода + інші витрати, пов'язані з процедурою звернення стягнення на майно). Тому суд констатує, що предметом позики була національна валюта еквівалентом 5 тис. доларів США і відповідач повинен повернути суму боргу в гривнях. Враховуючи зазначену умову договору про інфляційні нарахування та вимоги ст.625 ЦК України, зміст якої наведено в рішенні суду першої інстанції, стягнення суми цих нарахувань є такими, що відповідає як вказаній умові договору так і вимогам діючого законодавства.

Щодо такого доводу апеляції як стягнення з апелянта пені у розмірі 50000 грн. є несправедливим слід зазначити, що на думку суду це твердження є безпідставним.

Так, відповідно до укладеного договору позики сума пені визначена п.9 договору і становить 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. З цією умовою договору відповідач погодився, підписавши договір і зазначення такої умови в договорі призвано дисциплінувати позичальника при виконанні умов договору, зокрема, в частині повернення суми боргу. Борг в цілому він не повернув і тому повинен понести за це відповідальність, встановлену договором, в тому числі сплатою пені, яка вирахувана за рік і сума якої становить 79 385,4 грн. На підставі ч.3 ст.551 ЦК України суд першої інстанції зменшив суму пені до 50 тис. грн. Підстав для ще більшого зменшення цього виду грошового стягнення - до суми непогашеного боргу - на підставі зазначеної норми права апеляційний суд не вбачає, оскільки в іншому разі втрачається сенс зазначеної умови укладеного між сторонами договору.

Зазначене відповідає і правовій позиції ВСУ від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, який є обов'язковим для врахування.

Питання сплати судового збору вирішено у відповідності до діючого законодавства, яким врегульовано це питання і цей довід не стосується суті спору.

Інших доводів, які б стосувались суті спору, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 8 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: