АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/9306/13-ц Головуючий І інстанції - Іванова І.В.
Провадження: 22-ц/790/1295/16 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Міхелєвої Я.С.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 05 лютого 2013 року між ним та ОСОБА_1, був укладений кредитний договір № 149#4.

Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит в сумі 49 900 грн. під 33 % річних на поточні потреби, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04.02.2018 року, щомісячно погашати кредит та проценти за користування кредитом згідно графіку (додаток №1 до кредитного договору). Факт надання коштів відповідачу підтверджується випискою по особовому рахунку з 05.02.2013 року по 18.09.2013 року.

Всупереч нормам законодавства та умов кредитного договору відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом у зв'язку з чим станом на 18 вересня 2013 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 59 330,06 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 49 146,00 грн. (з них прострочена заборгованість по кредиту - 49 146 грн.); процентів за користування кредитом - 7 477,51 грн. (з них прострочена заборгованість по процентам - 6 891,85 грн.); пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 1 689,36 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 1 017,19 грн. Неодноразові звернення позивача до відповідача про необхідність погашення кредитної заборгованості залишились безрезультатними.

Просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 149#4 від 05 лютого 2013 року у розмірі 59 330,06 грн.; стягнути з відповідача на їх користь суму сплаченого судового збору у розмірі 593,30 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2014 рокупозов ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» заборгованість за кредитним договором від 05 лютого 2013 року у розмірі 59330,06 грн. та судовий збір у розмірі 593,30 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґ рунтування скарги зазначено, що неналежне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, позбавило відповідача надати суду свої заперечення та докази внаслідок чого, суд розглянув справу без з'ясування всіх обставин справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення. Суд не звернув уваги, на те що відповідач отримав лише 47484,80 грн. кредиту замість 49900,00 грн. Згідно з умовами договору (п. 5.1. Договору) відповідач повинен сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 2145,70 грн. що за своєю природою не є кредитними коштами на які повинні нараховуватись проценти. Відповідач не надавав своєї згоди на вирахування з суми кредиту комісії з надання кредиту як того вимагає п. 5.1. Договору. Виходячи з фактично отриманих коштів як суми кредиту позивачем надано невірний розрахунок процентів за користування кредитними коштами відповідачем. Відповідно позивач невірно вирахував суму процентів за кредитом, оскільки проценти в розмірі 33% річних вираховувались виходячи з суми у розмірі 49900,00 грн. в той час як відповідач отримав кредит у сумі 47484,80 грн. Також судом не взято до уваги, те що згідно квитанції № 167929176 від 05.04.2013 р. відповідач частково погасив суму кредиту у розмірі 1676 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує

належним чином зобов'язання за кредитним договором і у встановлений термін відповідно до умов договору. Належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, суду не надано.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що 05 лютого 2013 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії»та ОСОБА_1, був укладений кредитний договір №149#4.

Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит в сумі 49 900 грн. під 33 % річних на поточні потреби, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04.02.2018 року, щомісячно погашати кредит та проценти за користування кредитом згідно графіку (додаток №1 до кредитного договору). Факт надання коштів відповідачу підтверджується випискою по особовому рахунку з 05.02.2013 року по 18.09.2013 року.

Всупереч нормам законодавства та умов кредитного договору відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом у зв'язку з чим станом на 18 вересня 2013 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 59 330,06 грн., з яких:

заборгованість за кредитом - 49 146 грн.;

проценти за користування кредитом - 7 477,51 грн. (з них прострочена заборгованість по процентам - 6 891,85 грн.);

пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 1 689,36 грн.;

пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 1 017,19 грн.

Задовольняючи позов, суд врахував, що умови кредитного договору позивачем були виконані, у той час як відповідач не виконував умови договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримував будь-яких судових повісток по даній судовій справі не свідчить про прийняття судом першої інстанції необґрунтованого рішення.

Згідно відомостей Відділу АДБ роботи ГУДМС України в Харківській області від 01.11.2013 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: 61020, АДРЕСА_1 /а.с. 38/, також ця адреса зазначена у заяві про перегляд заочного рішення від 22.05.2015 р. /а.с. 64/ і у апеляційній скарзі /а.с.92/.

У матеріалах справи знаходяться конверти про направлення судових повісток та копії заочного рішення суду з відповідними відмітками Укрпошти про відправку, що були направлені саме на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою: 61020, АДРЕСА_2, але кореспонденція поверталась до суду за закінченим терміну зберігання /а.с. 45, 48, 58/.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем невірно розрахована сума заборгованості спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до заяви підписаної відповідачем від 05.02.2013 року, він просив надати кредитні кошти відповідно до кредитного договору в сумі 49 900 грн. на його поточний рахунок в АТ «СБЕРБАНКУ РОСІЇ» НОМЕР_1 з наступною видачею їх готівкою через касу банку.

Згідно з п.5.1. кредитного договору, позичальник сплачує банку комісію за надання кредиту у розмірі 4,3% відсотків від суми кредиту, яка сплачується позичальником одноразово в день підписанні кредитного договору. Зазначена комісія може сплачуватися позичальником на користь банку за рахунок кредиту. В разі сплати комісії за рахунок кредиту комісія сплачується виключно через поточний рахунок відкритий позичальником в банку.

Факт надання кредитних коштів та перерахування їх згідно заяви на поточний рахунок НОМЕР_1 підтверджується випискою по особовому рахунку з 05.02.2013 р. по 18.09.2013 р./а.с. 14/.

Тобто, комісія за надання кредиту у розмірі 4,3% відсотків від суми кредиту була сплачена відповідачем після перерахування кредитних коштів у сумі 49 900 грн. на його поточний рахунок НОМЕР_1 та вирахувана саме з цієї суми. А тому посилання на те, що комісія за надання кредиту у розмірі 2145,70 грн. за своєю природою не є кредитними коштами є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги, те що згідно квитанції № 167929176 від 05.04.2013 р. відповідач частково погасив суму кредиту у розмірі 1676 грн. не спростовують висновків суду.

Згідно вказаної квитанції сума у розмірі 1676 грн. сплачена в рахунок погашення заборгованості по кредиту № 176/6531ВРL2C від 01.02.2013 р., а предметом даного позову є кредитний договір №149#4 від 05.02.2013 р.

Висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -