Провадження № 22-ц/780/5158/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 11.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Сліпченка О.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних збитків та відсотків від суми позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 01.07.2009 року він позичив відповідачу 9 000 доларів США, про що отримав відповідну розписку. Оскільки відповідач борг не повернув він звернувся до суду і рішенням суду від 07.11.2012 року з відповідача ОСОБА_2 на його користь було стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 71 820 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 23.03.2012 року відповідає 9 000 доларів США.

Посилаючись на те, що відповідач протягом тривалого часу не виконує рішення суду, він знов вернувся до суду і з урахуванням уточнень просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 2 906,73 грн. - 3% річних, 31 942,41 грн. інфляційних збитків та 14 625,84 грн. відсотків згідно облікової ставки НБУ, а також витрати по сплаті судового збору.

У своїх запереченнях відповідач зауважив, що зазначення боргу у валюті є невірним, оскільки це між ними не обумовлювалось, крім того, вважає що у порушенні строків погашення заборгованості його вини немає, оскільки виконавчою службою було накладено арешт на його кошти, тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 27 липня 2016 року позовну заяву задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 906,73 грн. - 3% річних, 31 942,41 грн. інфляційних втрат, 14 625,84 грн. процентів та 494,75 грн. судового збору.

Не погоджуючись із таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу мотивуючи тим, що за результатом виконавчого провадження ним було погашено зазначену у рішенні суду суму і навіть більше 119 276, 82 грн., а посилання позивача на те, що він зазнав збитків у зв'язку із знеціненням грошової одиниці відносно долара США, вважає неправомірним, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону в повному обсязі не виконано.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач після ухвалення судового рішення про стягнення боргу належним чином не виконав свого зобов'язання про повернення позики у повному обсягу, тому підлягають стягненню 3% річних, інфляційні втрати та відсотки, згідно облікової ставки НБУ від простроченої суми.

Проте, на думку судової колегії, задовольняючи позов у частині стягнення відсотків, згідно облікової ставки НБУ від простроченої суми позики, поза увагою суду першої інстанції залишилися положення ст. ст. 625, 1048 ЦК України, відповідно до яких позикодавець має право на одержання процентів від суми позики лише протягом строку дії договору, а після його закінчення, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, застосовуються положення ст. 625 ЦК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07.02.2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 71 820 грн.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов'язання визначені ст. 610 ЦК України, серед яких передбачена можливість, зокрема, сплати неустойки.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після ухвалення рішення про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даній справі, договором позики не встановлено розміру пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати, 3 % річних та проценти в розмірі облікової ставки НБУ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд, вірно виходив з того, що у разі ухвалення рішення про стягнення основного боргу діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання, тому у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, застосовуються положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення з боржника інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Проте, стягуючи відсотки, згідно облікової ставки НБУ від простроченої суми позики, суд не зазначив норми матеріального права, на підставі якої їх обчислено, передчасно погодившись із наданим позивачем розрахунком, тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині.

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору підлягає зміні, а саме зменшення такої суму до 191 грн. 87 копійок.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2016 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 14625,84 грн. відсотків від суми позики та ухвалити в цій частині нове рішення яким у задоволенні даної вимоги ОСОБА_3 - відмовити.

Змінити рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору, зменшивши таку суму до 191 грн. 87 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :