АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Хоменко О.Л.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 06 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 06 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не надана належна оцінка доказам, які містяться в матеріалах справи. Зазначає, що ОСОБА_3 тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, що проявляється у байдужості щодо його фізичного та духовного розвитку, навчання, підготовки до самостійного життя, не бере участі в утриманні дитини. МалолітнійОСОБА_4 вже тривалий час не має бажання взагалі спілкуватися зі своєю матір ю, оскільки остання не вчиняє жодних дій щодо зацікавленості до своєї дитини, не телефонує, не вітає зі святами та не приїжджає провідати його, навіть не запрошує його до себе у гості. Віддаленості місця проживання матері від сина не може вважатися поважною причиною нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов'язками. Відмовляючи в задоволенні позов, суду не врахував висновок органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, з якого вбачається, що Комісія з питань захисту прав дитини на засіданні 17 серпня 2016 року (протокол №15) прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3, представник Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 11 грудня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а. с. 7-8).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із батьком ОСОБА_2, бабою та дідом за адресою: АДРЕСА_1, та навчається в школі І-ІІІ ступенів №132 м. Києва в 5-Б класі (а.с.9, 12).

ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не цікавиться його здоров'ям та успіхами у навчанні, не виявляє бажання спілкуватися з ним, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, допитавши свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції погоджується.

Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З пояснень сторін, характеристики ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з місця навчання, показів свідків судом встановлено, що після розірвання шлюбуОСОБА_3 разом із двома своїми дітьми від попереднього шлюбу переїхала проживати до АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 народила четверту дитину - ОСОБА_6

Вихованням ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично на даний час займається батько ОСОБА_2 разом із бабусею ОСОБА_7

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини на засіданні 17 серпня 2016 року прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У висновку зазначено, що матір дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього ОСОБА_4, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не ознайомлює з культурними та іншими духовними цінностями, не створює умов для отримання ним освіти, матеріально не утримує (а. с. 78-80).

Відповідно до висновку №69 від 09 серпня 2016 року психологічного обстеження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проведеного спеціалістами міського центру дитини Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) за клопотанням Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що у взаєминах з матір'ю визначені амбівалентні почуття. ОСОБА_4 має бажання побачити її на канікулах, разом з тим у нього існує почуття ревнощів до інших дітей, хлопчик відчуває байдужість матері, тому ображений її ставленням до себе і не хоче змінювати своє проживання. Через те, що ОСОБА_3 не приймала участі у вихованні та утриманні сина, це мало травматичний вплив на психічний розвиток хлопчика (а. с. 76-77).

У своїх письмових поясненнях на ім'я начальника Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації ОСОБА_3 пояснила, що після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_2 залишився проживати у м.Києві разом із батьком до закінчення навчання у початковій школі та вирішення житлового питання. З дитиною вона спілкується по телефону і в соцмережах. Їздити до сина вона не має можливості, оскільки перебуває у декретній відпустці. З огляду на життєві обставини, просила не позбавляти її батьківських прав щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п. п. 15, 18 постанови Пленуму № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей).

Враховуючи викладене, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, попередивши ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Надання органом опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є достатньою підставою для позбавлення судом відповідачки батьківських прав.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним в матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді