АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2358/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Реєстраційна службаЧеркаського міського управління юстиції Черкаської області, про визнання договору довічного утримання укладеним -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7 про визнання договору довічного утримання укладеним, мотивуючи свій позов тим, що з 2005 року позивачка добросовісно здійснювала догляд за відповідачкою, як за хворою жінкою похилого віку, надавала їй матеріальну та моральну підтримку, фізичний догляд та виконувала доручення, за що ОСОБА_7 обіцяла передати за заповітом у власність позивача квартиру, у якій відповідачка проживала.

30 жовтня 2015 році сторони, після отримання документів із КП «ЧООБТІ», замовлення оцінки майна та отримання довідки про склад сім'ї відповідачки, узгодивши всі умови договору, уклали у письмовій формі за участю двох свідків договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 зобов'язалася забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Вказаний договір сторони із незалежних від них причин не змогли нотаріально посвідчити, оскільки відповідачка раптово померла, проте сторони договору добровільно виконали всі умови договору довічного утримання, в зв'язку з чим договір у судовому порядку може бути визнаний дійсним.

За вказаних обставин, ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 вересня 2016 року ОСОБА_6 відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати, а справу направити до Придніпровського районного суду м. Черкаси на новий розгляд у новому складі.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно до вимог п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За матеріалами справи встановлено, що 22 липня 2016 року відповідач у справі ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 Ш-СР № 284235 від 26 липня 2016 року.

Позивачка в позовній заяві зазначила, що вона із ОСОБА_7 30 жовтня 2015 року уклали письмовий договір довічного утримання, (а.с. 5-7), який не був нотаріально оформлений, тому просила визнати такий договір укладеним.

Постановляючи ухвалу від 19 вересня 2016 року про відмову у відкритті провадження, районний суд вважав, що у даному випадку мають місце правовідносини, які стосуються виключно особистих немайнових прав осіб, в т.ч. спадкодавиці ОСОБА_7, а тому в даному випадку правонаступництво не допускається.

Проте, з таким висновком районного суду колегія суддів не погоджується, враховуючи слідуюче.

Предметом даного позову є договір довічного утримання від 30 жовтня 2015 року, який у письмовій формі підписаний позивачкою та ОСОБА_7, яка 22 липня 2016 померла. Домовляючись з приводу істотних умов договору, сторони визначили, що ОСОБА_7 передає у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Відповідно до ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ч. 2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Таким чином, за умови укладення договору довічного утримання з дотриманням діючих норм чинного законодавства щодо його форми та ст. 203 ЦК України до набувача в д.в. позивачки ОСОБА_6 переходить право власності на об'єкт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1. Однією із обставин, що підлягають встановленню в ході розгляду справи, є дотримання сторонами ст. 745 ЦК України щодо форми такого правочину, а також наявності підстав (у випадку недотримання належної форми) для визнання договору довічного утримання дійсним.

Вказані обставини встановлюються на момент вчинення правочину, зокрема станом на 30 жовтня 2015 року, ще за життя відчужувача ОСОБА_7, а наслідки визнання вказаного правочину дійсним чи неукладеним впливають на обсяг прав та обов'язків спадкодавців, зокрема права відповідачки на квартиру № 100 по вул. Н.Левицього у м. Черкаси, на момент її смерті та відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, за обґрунтованості позову ОСОБА_6 передана їй за договором довічного утримання квартира передається у її власність та не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_7, вказана квартира відноситься до майнових прав померлої та впливає на обсяг спадкового майна.

Частиною 2 ст. 37 ЦПК України встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Висновок районного суду про належність спірних правовідносин з приводу укладення договору довічного утримання та передачі за його умовами квартири у власність позивачки, до особистих немайнових прав відповідачки грунтується на невірному застосуванні норм матеріального права та ст. 1219 ЦК України, оскільки таке право є майновим, а відносини з приводу користування володіння та розпорядження в д.в. нерухомим майном допускають правонаступництво.

За таких обставин, районний суд передчасно прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі відсутності у спорі правонаступництва та не застосував положення ст. 37 ЦПК України, у зв'язку із чим оскаржувана ухвала суду, як постановлена з порушенням порядку для вирішення питання про відкриття провадження, відповідно ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню, з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Компетенція суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги та скасування ухвали районного суду визначається ст.ст. 311-312 ЦПК України, положеннями яких не передбачено право апеляційного суду передавати питання на новий розгляд новому складу суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 вересня 2016 року скасувати, а справу передати до Придніпровського районного суду м. Черкаси для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :