Справа № 464/7314/16-ц
пр.№ 2/464/1998/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.,

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в :

позивачі звернулись до суду із позовом у якому з урахуванням поданих уточнень просять стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за сім місяців 2016 року у розмірі 2447,08 грн. за спожиті комунальні послуги; зобовязати ОСОБА_3 надалі вчасно сплачувати свою частину комунальних послуг; стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1480 грн.

В обгрунтування позову покликаються на те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються співвласниками квартири АДРЕСА_1, що стверджується Свідоцтвом про право власності та Свідоцтвом про право на спадщину за законом. У даній квартирі проживає 8 осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2 зі своїм чоловіком Ігорем та ОСОБА_3 з чоловіком та 3-ма дітьми. Ще до 2016 року, її онука, ОСОБА_3 частково проживала у їхній квартирі, а частково за адресою свого чоловіка ОСОБА_4 по вул.Науковій у м.Львові. З липня 2015р. ОСОБА_3 із сімєю почала проживати у квартирі на постійній основі і деколи платила за квартиру. Однак, з січня 2016 року ОСОБА_3 категорично відмовляються платити за квартиру. На неодноразові прохання оплачувати комунальні послуги за себе і свою сімю, ОСОБА_3 не реагує, обґрунтовуючи тим, що вона багатодітна мати. Водночас, ОСОБА_1, є людина пенсійного віку, з доходів отримує лише пенсію. Частину комунальних послуг за сімю онуки вона з донькою змушені сплачувати спільно. Звертає увагу суду на те, що маленькі діти потребують більше турботи та затрат води світла, газу тощо (тобто їм необхідно частіше готувати їжу, мити, прати і т.д.). Батьки ж у свою чергу повинні нести певні зобовязання щодо своїх дітей: забезпечувати їм належні умови проживання та умови належного життя та розвитку дітей. Однак, це не повинно відбуватись за рахунок інших співвласників квартири в тому числі пенсіонерів. Відповідно, ОСОБА_3 та її чоловік мають також зобовязання перед іншими співвласниками квартири, а тому просять вирішити питання про компенсацію відповідачкою частини оплачених житлово-комунальних послуг в судовому порядку.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити. Позивач ОСОБА_1 додатково зазначила, що оплату послуг за житлово-комунальні послуги за спірний період за відповідача оплачувала вона за рахунок власних коштів.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечила та пояснила, що вона не ухиляється від свого обовязку по сплаті частини використаних нею та дітьми житлово-комунальних послуг, проте позивачі не надають їй квитанції по оплаті таких послуг, у звязку з чим вона позбавлена можливості визначити суми своїх боргових зобовязань та відповідно оплатити такі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються співвласниками квартири АДРЕСА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру № Г-06855 від 13 червня 1996р. та Свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідчене 06.05.2014р. державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори (реєстрац. №2-608).

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї і прописки, виданої ОСББ «На Тернопіліській» за № 2624 від 14.09.2016р., в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 (співвласник), ОСОБА_2 (співвласник, дочка), ОСОБА_3 (співвласник, внучка), ОСОБА_5 (правнучка), ОСОБА_6 (правнучка), ОСОБА_7 (правнук).

За змістом ст.41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власність дає не тільки права, а й відповідно до п.4 ст.319 ЦК України власність зобовязує.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Згідно із п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

На підставі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.360 Цивільного кодексу кожен співвласник зобовязаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування. Правило ст.360 ЦК застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірним зобовязанням щодо спільного майна, за умови, що даний співвласник мав право укладати цей договір.

На підставі п.10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків» мешканці квартири, в яких проживає два і більше співвласники, розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності покімнатного обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар); за газ - за чисельністю членів сімї, що проживають у квартирі, житловому приміщені у гуртожитку, та осіб, які проживають у квартирі, житловому приміщені у гуртожитку більше ніж місяць.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

В силу вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів стосовно того, що вона зверталась до позивачів із пропозицією спільної оплати житлово-комунальних послуг (розподілу та/або розрахунку таких витрат); витребування від позивачів примірників квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги.

З огляду на те, що відповідачка, як співвласник квартири АДРЕСА_1, у якій постійно проживає зі своїми дітьми, належним чином не оплачувала свою частину заборгованості за використанні житлово-комунальні послуги, чим не виконала своїх зобовязань як співвласниця та співмешканка житла, суд приходить до висновку, що з відповідачки в користь позивачки ОСОБА_1 (як основного платника за житлово-комунальні послуги згідно представлених копії платіжних документів, квитанцій) підлягає стягненню частина заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, яка згідно представленого позивачем розрахунку за період з 01.01.2016р. по 01.08.2016р., складає 2 447,08 грн.

В частині вимог про зобовязання відповідачки ОСОБА_3 надалі вчасно сплачувати свою частину житлово-комунальних послуг слід відмовити з огляду на те, що судовому захисту підлягає лише порушене право позивача, а не те, яке може бути порушено в майбутньому; безпосередньо у випадку реального порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів фізичної осіб може виникнути спір, в процесі якого особа має право на звернення до суду за захистом (ст.ст.1, 3 ЦПК України). З огляду на викладене така вимога заявлена позивачами передчасно та на даний час відсутні підстави для її задоволення.

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягнення понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., що підтверджені відповідним платіжним дорученням, а також 1480 грн. коштів витрачених на правову допомогу згідно представленого розрахунку від 23.12.2016р. та квитанцій про оплату даних послуг.

На підставі ст.ст. 316, 317, 322, 355, 356, 358, 367, 369, 380 ЦК України, ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та керуючись ст.ст.1, 3, 10, 11, 57-60, 80, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2) заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2016р. по 01.08.2016р. у розмірі 2 447 гривень 08 коп.; понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 1480 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: