Справа №: 705/2437/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2016 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретаря судового засідання Власової Т.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2016 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики від 20.10.2014. Позовні вимоги мотивував тим, що 20.10.2014 він за попередньою домовленістю у присутності свідків, передав, а ОСОБА_5 отримала 400 000 гривень, про що сама власноручно склала розписку, яку передала позивачу. Відповідно до вказаної розписки ОСОБА_5 зобовязалась повернути кошти у строк не пізніше 31.12.2014. Однак позичені кошти ОСОБА_5 не повернула та почала ухилятися від повернення боргу. Фактично зазначені кошти відповідач ОСОБА_5ІВ. позичала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6. Позивач їх добре знав тривалий час, вони і раніше позичали в нього кошти і завжди віддавали. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладання договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. На момент укладення договору сума боргу становила 400 000 гривень, що еквівалентно 28 570 доларів США, про що зазначено в розписці відповідачем. Враховуючи офіційний курс НБУ української гривні до долара США, станом на 21.03.2016 борг становить 749 759,71 грн. Окрім того згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Згідно даних НБУ розмір облікової ставки на березень 2016 року складає 22 %. Тому розмір процентів становить 13 745,59 грн. на місяць. З моменту укладення договору на момент подання позовної заяви минуло 14 місяців, а тому сума відсотків складає 192 438,26 грн. 3% річних, які передбачені ст. 625 ЦК України, від суми заборгованості за період з 01.01.2015 по день подання позову складає 27 484,32 грн. На цих підставах позивач звернувся з позовом до суду та просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь борг в сумі 749 759,71 грн., що еквівалентно 28 570 доларів США, відсотки в сумі 192 438,26 грн. від суми позики за 14 місяців з моменту укладення договору, 3 % річних в сумі 27 484,32 грн., а всього 969 682,29 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити його вимоги з підстав, викладених в позові. При цьому вказав, що дійсно добре знав ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_6, неодноразово позичав їм кошти, які останні повертали. Однак цього разу позичені кошти ОСОБА_5 не повернула і всіляко ухиляється від виконання своїх зобов'язань за позикою.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив суд задовольнити позов, посилаючись на обставини і підстави, викладених в позовній заяві. Вважав, що відповідач та її представники не надали жодних допустимих доказів, які б спростовували укладення договору позики та отримання відповідачем коштів в сумі 400 000 грн. Посилання представників відповідача на висновок почеркознавчої експертизи, проведеної з істотними порушеннями вимог законодавства з питань призначення експертиз в іншій справі, на його думку, є необгрунтованими і такий висновок експерта є допустимим доказом у цій справі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась. На електронну поштову адресу суду була направлена електронною поштою заява від 31.10.2016, в якій від імені ОСОБА_5 вказано, що підставою для звернення до суду є підроблена розписка, яку вона не підписувала, що підтверджується висновком експерта. Будь-яких інших документів чи доказів, що вона підписувала підроблену розписку не існує. Закони України прямо забороняють підтверджувати свідченням свідків отримання коштів у борг. Просила проводити розгляд справи з участю її представників ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та відмовити в задоволенні позову повністю. Оригінал вказаної заяви до суду на час ухвалення рішення не надійшов.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та вказав, що ОСОБА_5 не визнає позовних вимог, розписку не підписувала, позивача не знає та кошти в нього не позичала.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримавши позицію представника ОСОБА_3

Суд, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, подані особами, що беруть участь у справі, на підтвердження своїх вимог і заперечень, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 надав суду оригінал розписки, яка датована 20.10.2014, в якій зазначено, що ОСОБА_5, проживаюча ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 400 000 грн., що еквівалентно 28 570 доларів США, для власних потреб, які зобовязується повернути до 31.12.2014. Розписка підписана ОСОБА_5 (а.с. 45).

Як пояснював позивач ОСОБА_1 та показав допитаний у суді свідок ОСОБА_7, позивач ОСОБА_1 у жовтні 2014 року зустрівся із ОСОБА_5 за місцем її проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 в присутності її чоловіка ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Під час зустрічі ОСОБА_1 передав відповідачу пакет з грошовими коштами в грошовій одиниці України в гривнях, а відповідач передала розписку позивачу.

Позивач не надав суду доказів того, що боржник ОСОБА_5 зобов'язалася перед ним повернути суму позики в доларах США в сумі 28 570, або ж суму в гривнях, яка буде еквівалентною на день повернення позики сумі в 28 570 доларів США.

Доказів того, що ОСОБА_5 надану позивачем суду розписку від 20.10.2014 не складала (не підписувала) і кошти в позику не отримувала, відповідач та її представники суду не надали. На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд вважає недопустимим доказом Висновок експертів Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи від 07.12.2015 № 671/15-23, № 1215/15-23, призначеної і проведеної в іншій цивільній справі № 705/1810/15-ц, 2/705/847/15 у спорі між тими ж сторонами, про те, що підпис у розписці від 20.10.2014 від імені ОСОБА_5 виконаний не нею, а іншою особою (а.с. 52-58).

Доказів повернення ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 20.10.2014 відповідач суду не надала.

За наведених вище обставин суд вважає, що між сторонами існують грошові зобов'язання, які виникли на підставі договору позики від 20.10.2014 і ОСОБА_5 як позичальник з 01.01.2015 прострочила виконання свого грошового зобов'язання перед позивачем ОСОБА_1

До правовідносин, що виникли та існують між сторонами, підлягають застосуванню такі норми цивільного законодавства України.

Статтею 1046 ЦК України (тут і далі в редакції, чинній на день укладення договору позики) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Договір позики, як визначено в ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, який в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з частинами 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1ст. 631 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі.

Здійснюючи правосуддя, суд, відповідно до ст. 4 ЦПК України, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що позикодавець ОСОБА_1 передав у позику грошові кошти в грошовій одиниці України гривні в сумі 400 000, то і повернути позику боржник ОСОБА_5 зобов'язана в такій самій сумі 400 000 гривень.

Позикодавець відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Підстави, визначені в ч. 2 цієї статті, для того, щоб вважати договір позики між сторонами безпроцентним, відсутні.

Договір позики укладений сторонами 20.10.2014. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача проценти за 14 місяців з дня укладення договору, тобто по 20.12.2015. Сторони в договорі не визначили розмір процентів, тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, що діяв у вказаний період. Облікова ставка НБУ становила: з 20.10.2014 13 %, з 13.11.2014 14 %, 06.02.2015 20%, з 04.03.2015 30%, з 28.08.2015 27%, з 25.09.2015 по 20.12.2015 22%.

Отже, сума процентів за період з 20.10.2014 по 20.12.2015 (за 14 місяців) із суми позики в 400 000 грн. становитиме суму в 107 484,93 гривень, яка розрахована за формулою: S = (400 000 грн. * у1 % / 365 днів* n1 днів) + (400 000 грн. * у2 % / 365 днів* n2 днів) + …+ (400 000 грн. * у6 % / 365 днів* n6 днів), де S загальна сума нарахованих процентів за договором позики, 400 000 гривень сума позики, у1, у2…у6 розмір облікової ставки НБУ за відповідний період, n1, n2… n6 кількість днів у періоді, протягом якого діяв відповідний розмір облікової ставки НБУ.

Відповідач допустив порушення грошового зобовязання, що тягне за собою правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з договором боржник ОСОБА_5 зобов'язалась повернути суму позики до 31.12.2014, однак не зробила цього, тому з 01.01.2015 вважається такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання. Позивач просить стягнути 3% за період з дня виникнення прострочки до дня подання позову позовна заява датована 21.03.2016. Отже, за період з 01.01.2015 по 21.03.2016 три проценти від простроченої суми в 400 000 грн. становитиме: 400 000 грн. * 3 %/365 днів*(21.03.2016 01.01.2015) = 14 630,14 гривень.

Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, оскільки між сторонами був укладений договір позики, умови якого щодо своєчасного повернення грошових коштів, сплати процентів відповідач на час розгляду справи в суді не виконав, суд дійшов переконання, що вимоги позивача про стягнення простроченої суми боргу за договором позики, процентів за час користування позикою, та 3 % річних від простроченої суми є обґрунтованими і законними, однак розмір сум, що підлягають стягненню з відповідача, був розрахований позивачем не точно, тому позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені останнім і документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 709,58 гривень.

На підставі наведеного вище, керуючись ст. 3, 4, 11, 15, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу за договором позики від 20.10.2014 в сумі 400 000,00 гривень, проценти за договором позики за чотирнадцять місяців з 20.10.2014 по 20.12.2015 в сумі 107 484,93 гривень; та три відсотки річних за час прострочення повернення суми позики з 01.01.2015 по 21.03.2016 в сумі 14 630,14 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3 709,58 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О.С. Кімстачов