УхвалА

іменем україни

27 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення витрат на лікування за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з вересня 1994 року вона з ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі. 1 грудня 2015 року її чоловік - ОСОБА_6 - отримав травму на підприємстві, що підтверджується актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 29 лютого 2016 року.

Позивачка указувала про те, що унаслідок отриманої травми з 1 грудня 2015 року по 3 грудня 2015 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Криворізька міська лікарня № 2» Дніпропетровської області, після чого перебував на лікуванні у комунальному закладі «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова», де і помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За період стаціонарного лікування ОСОБА_6 у лікарнях вона, згідно з рекомендаціями лікарів, придбала ліків та медичних засобів на загальну суму 67 116 грн.

Зазначала про те, що вона зверталась до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з проханням компенсувати витрати на лікування її чоловіка. Проте відповідачем було відмовлено у відшкодуванні витрат на лікування з посиланням на ЦК України у частині спадкування.

Вважала, що такі дії відповідача порушують вимоги Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та її права.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області витрати понесені на лікування її чоловіка - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 67 116 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області грошові кошти у розмірі 67 116 грн витрачених на лікування на користь ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, у тому числі право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підстави вищевказаних вимог закону, дійшов вірного висновку про те, що право на отримання або перерахунок заробітної плати, пенсій, страхових та інших виплат виникає у чітко визначеної особи та є забезпеченням засобами існування конкретних осіб, а, отже, зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати припиняються.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що до складу спадщини входить сума компенсації витрат на лікування та медичну реабілітацію, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя. Отже, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), нарахування сум компенсації витрат на лікування за життя її чоловіка - ОСОБА_6

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської область від 9 червня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта