Номер провадження: 22-ц/785/5418/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та прокуратури Одеської області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 222,28 гривень та моральної шкоди в розмірі 50 000,00 гривень, завданої в результаті неправомірних дій та бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області, які полягають у не проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, внесеному до ЄРДР 29.01.2015 року за її заявою, незалученні її у якості потерпілої, а також у винесенні старшим слідчим другого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_3 27.03.2015 року постанови про закриття вищевказаного кримінального провадження (а. с. 2-5).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що в результаті такої неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області вона вимушена була звертатися до суду за захистом своїх прав та витрачати свій час і свої кошти, в звязку з чим їй завдана моральна шкода, яка полягає у її моральних стражданнях та матеріальна шкода, що полягає у понесених нею транспортних витратах, повязаних з її явкою до суду, у загальному розмірі 222,28 гривень. Крім того, позивач вимагає стягнути на її користь з відповідачів понесені нею судові витрати, повязані з її явкою в судові засідання у даній справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500,00 гривень. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Визначено порядок виконання рішення шляхом списання Державною казначейською службою України бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень з рахунків прокуратури Одеської області, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (а. с. 81-82).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 87-89).

В апеляційній скарзі прокуратура Одеської області просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 91-94).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга прокуратури Одеської області підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що в результаті неправомірних дій та бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області, яка полягає у не проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, внесеному до ЄРДР 29.01.2015 року за її заявою, та незалученні її у якості потерпілої, а також у звязку з винесенням 27.03.2015 року старшим слідчим другого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_3 постанови про закриття кримінального провадження № 0000038, яка в подальшому була скасована, позивачу завдана моральна шкода, розмір відшкодування якої суд визначив 500 гривень.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.01.2015 року за скаргою ОСОБА_2, посадові особи прокуратури Одеської області були зобовязані внести до ЄРДР відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, відносно працівників УВБ ДМБ ГУМВС України в Одеській області. 29.01.2015 року прокуратурою Одеської області були внесені до ЄРДР відомості про кримінальне провадження № 0000038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, відносно працівників УВБ ДМБ ГУМВС України в Одеській області, за заявою ОСОБА_2

Постановою слідчого прокуратури Одеської області ОСОБА_3В від 27.03.2015 року провадження у кримінальному провадженні № 0000038 від 29.01.2015 року було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Не погоджуючись з вказаною постановою слідчого, ОСОБА_2 02.06.2015 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із скаргою на вказану постанову про закриття кримінального провадження та просила зобовязати прокурора Одеської області внести відомості до ЄРДР про скоєння кримінального правопорушення за ст. ст. 127, 364, 367, 371, 396 КК України на підставі її заяви від 01.12.2014 року.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2015 року було відкрито провадження за скаргою ОСОБА_2 в частині оскарження постанови слідчого від 27.03.2015 року про закриття кримінального провадження і відмовлено у відкритті провадження за скаргою в іншій частині вимог.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні скарги про скасування постанови старшого слідчого другого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_3 від 27.03.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000038 від 29.01.2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.06.2015 року скасовано ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2015 року, заяву ОСОБА_2 задоволено, скасовано постанову старшого слідчого другого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_3 від 27.03.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000038 (а. с. 6-7).

Крім того, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.06.2015 року скасовано ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2015 року в частині відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність органів прокуратури Одеської області та зобовязання прокурора Одеської області внести відомості до ЄРДР про скоєння кримінального правопорушення за ст. ст. 127, 364, 367, 396 КК України на підставі заяви ОСОБА_2 від 01.12.2014 року, в цій частині скаргу ОСОБА_2 повернуто до суду першої інстанції для розгляду по суті (а. с. 8-9).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2015 року зобовязано посадових осіб прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_2 про скоєння відносно неї кримінального правопорушення працівниками УВБ ДМБ ГУМВС України в Одеській області Тасмасюком та Сулімою за ознаками ст. ст. 127, 364, 367, 371, 396 КК України, а також виконати вимоги ст. ст. 55, 56 КПК України. У задоволенні вимог скарги ОСОБА_2 про визнання протизаконною діяльність слідчого Сікорського Д.В. при проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000038 відмовлено (а. с. 10).

Згідно із приписами ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Згідно із п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У порушення вищевказаних вимог Закону, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані позивачем докази на підтвердження того, чи внаслідок дій посадових осіб органів прокуратури, які встановлені судовими рішеннями, їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенні стану здоров'я та з чого виходила ОСОБА_2, визначаючи розмір моральної шкоди.

Отже, колегія суддів вважає, що сам факт неприйняття прокуратурою процесуального рішення не може свідчити про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобовязання по відшкодуванню шкоди в сенсі ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах.ОСОБА_2 не доведено завдання їй моральної шкоди посадовими особами прокуратури Одеської області, а відтак правових підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення на її користь матеріальної шкоди слід зазначити наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення на її користь з прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області матеріальної шкоди у розмірі 222,28 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що витрати в розмірі 222,28 гривень (з яких: транспортні витрати, повязані з її явкою до Приморського районного суду м. Одеси 02.06.2015 року для подачі скарги на бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області 124,00 гривень; транспортні витрати, повязані з її явкою до Приморського районного суду м. Одеси для подачі апеляційної скарги 36,00 гривень; транспортні витрати, повязані з її явкою до апеляційного суду Одеської області 24.06.2015 року для участі у судовому засіданні з розгляду її апеляційних скарг - 31,14 гривень; транспортні витрати, повязані з її явкою до Приморського районного суду м. Одеси 27.07.2015 року для участі у судовому засіданні з розгляду її скарги 31,14 гривень), не є матеріальною шкодою, а є витратами, які не повязані з розглядом даної справи, і, відповідно, в сенсі ст. 88 ЦПК України, стягненню не підлягають.

З таким висновком суду слід погодитись.

Так, статтею 79 ЦПК України, визначені види судових витрат. Інші фактичні витрати учасників процесу, не передбачені у цій статті, до складу витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, не належать.

Перелік цих витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі не може покладатись обовязок нести інші витрати не передбачені законодавством. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Транспортні витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Аналогічні розяснення містяться в п. 2 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про витрати у цивільних справах».

За правилами ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 носять описовий характер і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що відповідно, призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення моральної шкоди. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2016 року підлягає скасуванню в частині стягнення з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 500 гривень з ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних вимог. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення на її користь матеріальної шкоди ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування судового рішення в цій частині немає.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу прокуратури Одеської області задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2016 року скасувати в частині стягнення з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 гривень.

В цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області про стягнення моральної шкоди відмовити.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_4