Справа № 308/7439/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 імені Гренджі ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3 освіти Ужгородської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 імені Гренджі ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3 освіти Ужгородської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що ОСОБА_1 згідно наказу №43-к від 31.08.2015 року директора Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. Гренджі ОСОБА_2 ОСОБА_4 була призначена на посаду вчителя англійської мови з 01.09.2015 року до 27.05.2016 року. З дня призначення позивачки на дану посаду від адміністрації школи жодних зауважень стосовно виконання посадових обовязків ОСОБА_1 не було. Однак, починаючи з 05.11.2015 року до позивачки почалося відверте упереджене ставлення з боку адміністрації школи та батьків учнів, що навчаються в даній школі. Так, почали надходити звернення від вчителів та батьків про неправомірні дії вчителя англійської мови ОСОБА_1, які нічим не підтверджуються та суперечать один одному. 18.12.2015 року директором УЗОШ ст. №6 було складено подання Начальнику управління освіти Ужгородськолї міської ради ОСОБА_5 в якому зазначалось, що 07.12.2015 року ОСОБА_1, перебуваючи в приміщенні вчительської, в якому знаходилися інші вчителі, копіювала тести з книги. Вчитель ОСОБА_6 звернулася до неї порадою про те, що текст краще набирати на ібому папері. ОСОБА_1 агресивно відреагувала на пораду, взяла папери з книгою та вдарила ними колегу. В своєму поданні директор просить звільнити позивачку із займаної посади з 25.12.2015 року згідно п.3 ст.41 КЗпП вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи за нанесення побоїв колезі. 25.12.2015 року згідно наказу №95-к від 31.08.2015 року директора Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. Гренджі ОСОБА_2 ОСОБА_4, зробленого відповідно до наказу ОСОБА_3 освіти Ужгородської міської ради від 21.12.2015 року зроблено на підставі подання директора Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ОСОБА_1 було звільнено з посади вчителя англійської мови Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. В.С. Гренджі ОСОБА_2 відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України, а саме вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Звільнення ОСОБА_1 є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, так як позивачка має дитину до трьох років (ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1), що суперечить вимогам ч.3 ст.184 КЗпП України, відповідно до якої звільнення жінок, які мають дитину до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням. Окрім того, позивачка вказує на те, що наказ про звільнення вона отримала 04.02.2016 року, а тому саме з цієї дати почався перебіг позовної давності строку на звернення до суду, що складає один місяць. ОСОБА_1 не мала можливості звернутися вчасно до суду з даним позовом, так як після отримання наказу про звільнення звернулася до Ужгородського місцевого центру зайнятості з наданням безоплатної вторинної правової допомоги, однак отримала відмову в наданні такої, так як згідно довідки про доходи, середньомісячний сукупний дохід позивачки перевищував розмір прожиткового мінімуму. Але на час звільнення позивачка вже була звільнена і мала право на безоплатну правову допомогу вторинну допомогу. Цей факт, підтверджується тим, що після повторного звернення було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №72. Оскільки ОСОБА_1 неодружена та має малолітнього сина, який потребує постійного догляду, вона була змушена пропустити строк звернення до суду за захистом свого права на працю, що передбачене ст.43 Конституції України. У звязку з цим, просить суд поновити строк звернення до суду з даним позовом про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та винести рішення, яким визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя англійської мови Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. В.С. Гренджі ОСОБА_2, поновити на звільненій посаді та відшкодувати ОСОБА_1 суму середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з дня її звільнення 25.12.2015 року і до дня поновлення на раніше займаній посаді в розмірі 3175грн. за кожен місяць вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 та представник позивачки ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та посилаючись на вищенаведені обставини справи просили суд поновити строк звернення до суду з даним позовом про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та винести рішення, яким визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя англійської мови Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. В.С. Гренджі ОСОБА_2, поновити на звільненій посаді та відшкодувати ОСОБА_1 суму середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з дня її звільнення 25.12.2015 року і до дня поновлення на раніше займаній посаді в розмірі 3175грн. за кожен місяць вимушеного прогулу.

Представник відповідача директор Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. Гренджі ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні даного позову, так як ОСОБА_1 без поважних причин було порушено строку позовної давності. Так, 25.12.2015 року згідно наказу №95-к від 31.08.2015 року директора Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. Гренджі ОСОБА_2 ОСОБА_4, зробленого відповідно до наказу ОСОБА_3 освіти Ужгородської міської ради від 21.12.2015 року зроблено на підставі подання директора Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ОСОБА_1 було звільнено з посади вчителя англійської мови Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. В.С. Гренджі ОСОБА_2 відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України, а саме вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. 29.12.2015 року пріоритетним листом ОСОБА_1 було направлено даний наказ про звільнення а також трудову книжку. Однак, такі були повернуті за терміном зберігання. В той же час, твердження позивачки про початок перебігу строку позовної давності з 04.02.2016 року з моменту отримання наказу не відповідає дійсності, так ОСОБА_1 дізналася про наказ про звільнення в кінці двадцятих чисел грудня 2015 року, однак відмовилася від отримання такого наказу. А тому, просив суд відмовити в задоволенні даного позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 освіти Ужгородської міської ради ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позову заперечив, про що надав суду письмові заперечення. Просив суд відмовити в задоволенні даного позову, так ОСОБА_1 без поважних причин було пропущено строк позовної давності.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що 07.12.2015 року ОСОБА_1, перебуваючи в приміщенні вчительської, в якому знаходилися також інші вчителі, копіювала тести з книги. ОСОБА_6 звернулася до неї порадою про те, що текст краще набирати на білому папері, однак, позивачка агресивно відреагувала на дану пораду, взяла папери з книгою та вдарила ними ОСОБА_6 по обличчю. По даному факту було звернення до поліції та звільнено ОСОБА_1 з посади вчителя за вчинення аморального проступку.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, пояснила, що вона є вчителем Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. Гренджі ОСОБА_2 07.12.2015 року, ОСОБА_1, перебуваючи в приміщенні вчительської, агресивно відреагувала на пораду ОСОБА_6, внаслідок чого, взяла папери з книгою та вдарила ними ОСОБА_6 по обличчю.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11, пояснила, що є вчителем Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. Гренджі ОСОБА_2 підтвердила факт агресивної поведінки ОСОБА_1 в адресу ОСОБА_6

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що він є батьком одного з учнів ОСОБА_1 Остання постійно безпідставно принижувала та ображала його дитини, внаслідок чого дитина не хотіла йти в школу, переживала душевні хвилювання, не спала вночі. Зі слів інших батьків йому відомо, що ОСОБА_1 ставилася таким чином й до інших дітей. Ситуація не покращувалася навіть через бесіди з ОСОБА_1 керівництва.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснила, що вона є матірю одного з учнів позивачки, який навчається в 6А класі. ЇЇ дитина постійно скаржилася на вчителя ОСОБА_1, так як вона ображає дітей, внаслідок чого останні не знають як себе з нею поводити, бояться. Знаючи, що будуть батьківські збори, ОСОБА_13 пішла для того, щоб поговорити з ОСОБА_1 через стан її дитини. Однак, позивачка поводила себе агресивно по відношенню до батьків та висловилася фразою «їй ніхто не указ».

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 пояснила, що її син навчається в 5 класі. Вчителем англійської мови є ОСОБА_1, яка постійно, зі слів дитини, ображала його та інших хлопців, безпідставно поставила дитині «2». ОСОБА_14 звернулася з приводу такого конфлікту до директора школи, так як її син відмовлявся йти до школи. На батьківських зборах ОСОБА_15 вела себе дуже агресивно, в присутності директора та завуча ображала дітей різними словами, батькам слова не давала, ігнорувала думку директора повністю.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивача, представників відповідачів, покази свідків, суд приходить до переконання, що в задоволенні даного позову слід відмовити з наступних підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу №43-к від 31.08.2015 року директора Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. Гренджі ОСОБА_2 ОСОБА_4 була призначена на посаду вчителя англійської мови з 01.09.2015 року до 27.05.2016 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такого наказу.

У відповідності до ч.1 ст.54 ЗУ «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки.

У відповідності до ст.56 ЗУ «Про освіту» педагогічні та науково педагогічні працівники зобов'язані: постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі: правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей; виховувати у дітей та молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком, народних традицій та звичаїв, національних, історичних, культурних цінностей України, її державного і соціального устрою, дбайливе ставлення до історико-культурного та природного середовища країни; готувати учнів та студентів до свідомого життя в дусі взаєморозуміння, миру, злагоди між усіма народами, етнічними, національними, релігійними групами; додержувати педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, студента; захищати дітей, молодь від будь-яких форм фізичного або психічного насильства, запобігати вживанню ними алкоголю, наркотиків, іншим шкідливим звичкам.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобовязані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Судом встановлено, що 07.12.2015 року ОСОБА_1, перебуваючи в приміщенні вчительської, в якому знаходилися інші вчителі, копіювала тести з книги. Вчитель ОСОБА_6 звернулася до неї порадою про те, що текст краще набирати на білому папері. ОСОБА_1 агресивно відреагувала на пораду, взяла папери з книгою та вдарила ними колегу по обличчю.

По даному факту 18.12.2015 року директором УЗОШ ст. №6 ОСОБА_4 було складено подання Начальнику управління освіти Ужгородськолї міської ради ОСОБА_5 в якому були викладені обставини вказаної вище події, яка сталася 07.12.2015 року. В своєму поданні директор просить звільнити позивачку із займаної посади з 25.12.2015 року згідно п.3 ст.41 КЗпП вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи за нанесення побоїв колезі.

Окрім того, з даного подання вбачається, що батьки учнів 5-х класів часто зверталися до директора школи із скаргами про грубу, агресивну поведінку учителя ОСОБА_1 на уроках по відношенню до учнів. У звязку із зверненням батьків 11.11.2015 року було видано наказ «Про проведення службового розслідування щодо дотримання педагогічної етики учителем англійської мови ОСОБА_1І.» У ході розслідування були відвідані уроки позивачки та проведено анонімне анкетування учнів 5-х класів (102 учні) За результатами анкетування було виявлено, що 35 учнів написали про те, що їх ображали на уроках англійської мови. Як приклад, семеро учнів написали, що вчителька англійської мови кинула щоденником в учня. ОСОБА_16 обставина підтверджується скаргою ОСОБА_14, заявами ОСОБА_14, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та доповідною запискою практичного психолога ОСОБА_19

26.11.2015 року з ініціативи директора школи було проведено збори батьків учнів 5-х класів, де ставилося завдання нормалізації навчально виховного процесу на уроках ОСОБА_1, що підтверджується копією Протоколу батьківських зборів від 26.11.2015 року.

З наявного в матеріалах справи копії Акту, затвердженого директором УЗОШ І ІІ ст.№6 ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 не розуміє та не бажає розуміти розяснення адміністрації школи щодо толерантного ставлення до учнів і не враховує їх психологічні та вікові особливості.

Судом встановлено, що 25.12.2015 року згідно наказу №95-к від 31.08.2015 року директора Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. Гренджі ОСОБА_2 ОСОБА_4, зробленого відповідно до наказу ОСОБА_3 освіти Ужгородської міської ради від 21.12.2015 року зроблено на підставі подання директора Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ОСОБА_1 було звільнено з посади вчителя англійської мови Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. В.С. Гренджі ОСОБА_2 відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України, а саме вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

У відповідності до ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Так, встановлено, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває малолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження ОСОБА_9 І ФМ №286718 від 27.03.2014 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказ про звільнення з посади вчителя англійської мови Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. В.С. Гренджі донського отримала 04.02.2016 року, що підтверджується особистим підписом позивачки на даному наказі.

Одна, з пояснень, наданих в судовому засіданні представником відповідача директор Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 ім. Гренджі ОСОБА_2 ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 дізналася про наказ про звільнення в кінці двадцятих чисел грудня 2015 року, коли прийшла в школу, однак, відмовилася від отримання такого наказу. Даний факт також підтверджується тим, що позивачка була відсутня на робочому місці до 04.02.2016 року, не повідомивши адміністрацію школи про поважність причин її неявки.

Окрім того, сама позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила той факт, що вона дізналася про існуючий наказ про звільнення в школі, однак, відмовилася від його прийняття.

У звязку з відмовою позивачки ознайомитися з наказом про звільнення №95-к від 31.08.2015 року дирекцією школи №6 29.12.2015 року пріоритетним листом ОСОБА_1 було направлено даний наказ про звільнення, а також трудову книжку. Однак, такі були повернуті за терміном зберігання, що підтверджується наявним в матеріалах справи конвертом та описом, що свідчить про небажання ОСОБА_1 отримати вказані документи

Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівникможе звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було порушено строку давності звернення до суду із даним позовом, так як згідно вхідного штампу суду, такий було подано 21.07.2016 року.

В своїх поясненнях позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 вказують на поважність пропуску такого строку, зазначаючи про те, що позивачка, будучи юридично необізнаною особою, що потребує правової допомоги, не мала можливості звернутися вчасно до суду з даним позовом, так як після отримання наказу про звільнення звернулася до Ужгородського місцевого центру зайнятості з наданням безоплатної вторинної правової допомоги, однак отримала відмову в наданні такої, так як згідно довідки про доходи, середньомісячний сукупний дохід позивачки перевищував розмір прожиткового мінімуму. Але на час звільнення позивачка вже була звільнена і мала право на безоплатну правову допомогу вторинну допомогу. Цей факт, підтверджується тим, що після повторного звернення було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №72.

Однак, судом встановлено, що посилання позивачка та її представника на обставину юридичної необізнаності ОСОБА_1, що потребує правової допомоги, як поважну причину пропуску позовної давності, передбаченої ст.233 КЗпП України є необґрунтованою, оскільки незнання законів не звільняє від відповідальності і юридична необізнаність позивача не є поважною причиною для пропуску строку звернення до суду, передбаченого чинним КЗпП України, так як закони та інші нормативно правові акти є доступними для ознайомлення всім громадянам, тому можливість обізнаності громадянина про те чи інше положення законодавства залежить виключно від її бажання.

Також, позивачка в позовній заяві вказує на те, що оскільки ОСОБА_1 неодружена та має малолітнього сина, який потребує постійного догляду, вона була змушена пропустити строк звернення до суду за захистом свого права на працю, що передбачене ст.43 Конституції України.

Однак, не виклала суду конкретних обставин із зазначенням належних доказів, яким саме чином догляд за малолітньою особою позбавив її тривалий час можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права, передбаченого ст.43 Конституцією України.

Окрім того, з наявної в матеріалах справи Доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, вбачається, що Ужгородським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_8 надано таке доручення для представлення інтересів ОСОБА_1 16 травня 2016 року.

У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, представником позивачки ОСОБА_8 подано даний позов в інтересах ОСОБА_1, в супереч вимог ст.233 КЗпП України, 21.07.2016 року, тобто по спливу більше двох місяців з дня отримання Доручення про надання безоплатної вторинної допомоги згідно ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» та дізнання про порушення прав ОСОБА_1, як особи, на представлення інтересів якої його уповноважено.

Таким чином, ані позивачка, ані її представник в судовому засіданні не надали жодного належного доказу, який би підтверджував факт поважності пропуску ними строку позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права.

Наведене дає підстави вважати, що в даному випадку сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 79, 119, 218, 226, 228, 367 ЦПК України, ст.ст. 41, 184, 232, 233 КЗпП України, ст.ст. 50, 54, 56 ЗУ «Про освіту», суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ужгородської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів №6 імені Гренджі ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3 освіти Ужгородської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів до апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання апеляційної скарги в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_16